Ухвала
 
04 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 936/586/20
провадження № 61-12480ск21  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року у складі судді: Павлюка С. С., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про усунення перешкод у користуванні домоволодінням.
 
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_4 є власником домоволодіння (садиби) за адресою: АДРЕСА_1 . Власником сусіднього домоволодіння є відповідач ОСОБА_1 , яка проживає в ньому разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 . У 2018 році відповідачі почали на належній їм земельній ділянці, впритул до ділянки позивача, будівництво септика (вигрібної ями), яке проведено з порушенням діючих санітарних та будівельних норм, а також істотно впливає на комфортність і взагалі можливість проживання позивача та її сім`ї в будинку через неприємні запахи, які виділяються з розміщеного поблизу септика. У зв`язку з цим позивач неодноразово скаржилась на дії відповідачів до органів місцевого самоврядування і державної влади. На зазначені звернення згаданими органами для їх перевірки створювались комісії, якими підтверджувався факт розміщення відповідачами септика на межі земельних ділянок, тобто на меншій відстані від житлових будинків (літньої кухні) ніж 5 метрів та менше ніж на 3 метри від межі ділянки. Створюваними комісіями констатувались порушення відповідачами при спорудженні септика, діючих будівельних і санітарних норм. Зазначені звернення жодних результатів не принесли - септик і надалі розміщений на тому ж місці. 
 
Окрім цього, у 2019 році відповідачі розмістили на власній ділянці за адресою їх місця проживання пасіку. ОСОБА_2 й раніше самовільно облаштовував пасіку в належному домоволодінні. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 11 січня 2006 року відповідачів було зобов`язано встановити вздовж всієї межі їх присадибної ділянки суцільну огорожу заввишки не менше 2,5 м. На виконання рішення суду відповідачі пасіку з домоволодіння в 2006-2007 роках прибрали й вона була відсутня там до 2019 року. Пасіка відповідачів не є зареєстрованою, документів, які б підтверджували відповідність її розміщення вимогам чинного законодавства та погодження розміщення немає, ветеринарно-санітарний паспорт відсутній. Територія, на якій розміщена пасіка, не огороджена огорожею не нижче 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл. Внаслідок цього створюються перешкоди в користуванні домоволодінням позивача та членів її сім`ї, існують реальні загрози для їх здоров`я через високу імовірність укусів бджіл. Неодноразові звернення позивача до органів місцевого самоврядування та державної влади з метою припинення протиправних дій відповідачів не призвели до захисту порушених прав, у зв`язку з цим позивач змушена звернутись з позовом до суду. 
 
ОСОБА_4 просила: усунути перешкоди в здійсненні нею права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та порушення правил добросусідства зобов`язати відповідачів: вивезти пасіку з домоволодіння АДРЕСА_1 ; ліквідувати септик - вигрібну яму для збору каналізаційних та побутових відходів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вивезти пасіку з домоволодіння АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ліквідувати септик - вигрібну яму для збору каналізаційних та побутових відходів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26 липня 2021 року засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у якій посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.  
 
Касаційна скарга в частині позовних вимог щодо вивезення пасіки обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 699/92/17, оскільки позивач повинен довести належними і допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між негативним впливом на його здоров`я (здоров`я членів його сім`ї) алергічні реакції на укуси бджіл та розміщенням і утриманням пасіки відповідача. Указаних доказів позивачем суду не надано. Щодо позовних вимог щодо ліквідування септика, то відповідачами влаштовано інший септик з протилежної сторони домогосподарства, а старий септик ліквідовано і там залишилась лише порожня яма. Ураховуючи визначення вигрібної ями, зазначене в п. 1.1. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигрібною ямою може називатись яма, яка призначена для збирання та зберігання рідких відходів, а тому вигрібна яма, що розташована на земельній ділянці відповідачів біля межі із земельною ділянкою позивача, є ліквідованою. Судом першої інстанції, при стягненні витрат на професійну правничу допомогу  без будь-якого повідомлення було приєднано до матеріалів справи документи на підтвердження цих витрат.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом зобов`язання відповідачів вивезти пасіку та  ліквідувати септик.
 
Отже, справа № 936/586/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 936/586/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про усунення перешкод у користуванні домоволодінням.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
                                                                                       М. М. Русинчук