Справа № 127/22725/20
Провадження № 22-ц/801/1542/2021
Категорія: 58
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року	Справа № 127/22725/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Ан О. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 29 квітня 2021 року, - 

в с т а н о в и в :

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з грудня 2019 року ОСОБА_2 в соціальній мережі Фейсбук розміщуються і поширюються публікації щодо її особи, які містять неправдиві, образливі висловлювання та принижують честь, гідність і ділову репутацію. Поширення такої інформації у мережі Інтернет спричинило їй та членам її сім`ї моральні страждання та переживання, порушення її самопочуття, розлад соціальних зав`язків та погіршення стану здоров`я. Враховуючи характер, глибину і тривалість душевних страждань, моральну шкоду оцінила у 20000 грн.
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила суд : 
1) визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в соціальній мережі Фейсбук:
- ІНФОРМАЦІЯ_1 «Эта женщина ходит по дискотекам «Круасаль» и ресторан «Шанхай» разводит парней и мужей на деньги, влазит в семьи, спит с женатыми, проживает на Вишенке возле бившего катка « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розміщена над персональним фото ОСОБА_1 ;
- 27 грудня 2019 року « ІНФОРМАЦІЯ_3 ... И еще вопрос ты что себе возомнила кто ты такая, что ходишь к моему ребенку в колледж и требуешь характеристику? У тебя что вообще мозгов нету? Ты решила на мне заработать денег так не получится дорогая. Работать иди. Я тебе не ресторан ОСОБА_3 который ты развела на деньги. Работать… Ты и так уже засиделась в девках аж до пенсии. Жизнь тебя и так наказала… Так что займись чем то полезным в жизни. Перестань писать заучу колледжа, не преследуй людей. Ты ведешь себя как маніяк или шизофреник. Проверся иди в больницу может на старость все твои болячки вылазят. Мой тебе совет… Писать ей лично не могу так как заблокировала меня. Но знаю что у нее есть много страничек и наблюдает за моей жизнью. Да и вас хочу предостеречь не заводите с этой аферисткой дружбу или что либо подобное. Разводит на деньги и пользуется людьми».
2) Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом розміщення в мережі Фейсбук на своїй сторінці після набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: «21 грудня 2019 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 на моїй сторінці в мережі Фейсбук мною, ОСОБА_2 , було поширено недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , що принижують її честь і гідність. Цим повідомленням заявляю, що поширені відомості не відповідають дійсності та не підтверджуються реальними фактами».
3) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що порушує права на повагу гідності, честі та недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в соціальній мережі Фейсбук:
«Эта женщина ходит по дискотекам «Круасаль» и ресторан «Шанхай» разводит парней и мужей на деньги, влазит в семьи, спит с женатыми, проживает на Вишенке возле бившего катка « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розміщена над персональним фото ОСОБА_1 ;        
« ІНФОРМАЦІЯ_3 ... И еще вопрос ты что себе возомнила кто ты такая, что ходишь к моему ребенку в колледж и требуешь характеристику? У тебя что вообще мозгов нету? Ты решила на мне заработать денег так не получится дорогая. Работать иди. Я тебе не ресторан ОСОБА_3 который ты развела на деньги. Работать… Ты и так уже засиделась в девках аж до пенсии. Жизнь тебя и так наказала… Так что займись чем то полезным в жизни. Перестань писать заучу колледжа, не преследуй людей. Ты ведешь себя как маніяк или шизофреник. Проверся иди в больницу может на старость все твои болячки вылазят. Мой тебе совет… Писать ей лично не могу так как заблокировала меня. Но знаю что у нее есть много страничек и наблюдает за моей жизнью. Да и вас хочу предостеречь не заводите с этой аферисткой дружбу или что либо подобное. Разводит на деньги и пользуется людьми».
Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом розміщення в мережі Фейсбук на своїй сторінці після набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: «21 грудня 2019 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 на моїй сторінці в мережі Фейсбук мною, ОСОБА_2 , було поширено недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , що принижують її честь і гідність. Цим повідомленням заявляю, що поширені відомості не відповідають дійсності та не підтверджуються реальними фактами».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 5452 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не поширювала інформацію, яка б порушувала особисті немайнові права позивача. Допустимих та достовірних доказів розповсюдження саме відповідачем недостовірної інформації щодо позивача у справі немає.    ОСОБА_4 не є належним відповідачем у справі. Доступ до веб-сайту Фейсбук є вільним, належним відповідачем у справі має бути власник веб-сайту, на якому поширена інформація.
У відзиві на апеляційну скарг ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Галіцина В. В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
У мережі Фейсбук на сторінці під назвою ОСОБА_6 здійснено публікації наступного змісту:
«Эта женщина ходит по дискотекам «Круасаль» и ресторан «Шанхай» разводит парней и мужей на деньги, влазит в семьи, спит с женатыми, проживает на Вишенке возле бившего катка « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під фотографією позивача /а. с. 9/.
«Совет тебе ОСОБА_7 ... И еще вопрос ты что себе возомнила кто ты такая, что ходишь к моему ребенку в колледж и требуешь характеристику? У тебя что вообще мозгов нету? Ты решила на мне заработать денег так не получится дорогая. Работать иди. Я тебе не ресторан ОСОБА_3 который ты развела на деньги. Работать… Ты и так уже засиделась в девках аж до пенсии. Жизнь тебя и так наказала… Так что займись чем то полезным в жизни. Перестань писать заучу колледжа, не преследуй людей. Ты ведешь себя как маніяк или шизофреник. Проверся иди в больницу может на старость все твои болячки вылазят. Мой тебе совет… Писать ей лично не могу так как заблокировала меня. Но знаю что у нее есть много страничек и наблюдает за моей жизнью. Да и вас хочу предостеречь не заводите с этой аферисткой дружбу или что либо подобное. Разводит на деньги и пользуется людьми» /а. с. 11/.
Судом першої інстанції встановлено, що користувачем сторінки в соціальній мережі Фейсбук під назвою ОСОБА_6 на якій розміщені вказані публікації є ОСОБА_2 , що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..
На звернення ОСОБА_7 Вишенське відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області повідомило, що в ході розгляду матеріалів з ОСОБА_2 та ОСОБА_10 проведено бесіди профілактичного характеру під час якої роз`яснено про відповідальність, яка може наступити внаслідок вчинення протиправних дій, які полягають у дзвінках, повідомленнями постами в соціальних мережах пригнічують гідність, що призводить до завдання шкоди /а. с. 37, 38/
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана інформація, дійсно поширена у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці «Елена Розсоха», яка з огляду на розміщену на ній персональну інформацію (фотографії, персональні дані), що підтверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належить саме відповідачеві. Відповідач обставину розміщення вказаної інформації у соціальних мережах не спростувала. Будь-яких доказів на підтвердження відповідності, дійсності розміщеної інформації відповідач також суду не представила, а тому поширення вказаної інформації і її недостовірності суд вважає доведеними. 
Відповідачем здійснено поширення вказаної інформації через власну сторінку у соціальній мережі, що мало наслідком доведення останньої до відома невстановленого широкого кола осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності.
Оскільки позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спростування поширеної інформації шляхом розміщення у соціальній мережі Фейсбук «Facebook» на сторінці користувача « ОСОБА_6 » в мережі Інтернет відповідного повідомлення.
Суд також виходив з того, що в даному випадку судом встановлено факт поширення недостовірної інформації стосовно позивача, а позивачем обґрунтовано наявність спричинення їй моральних страждань внаслідок таких дій відповідача, які полягають у розладі нормального способу життя, перебування в стані постійного стресу, погіршення самопочуття та розладі соціальних зав`язків. Враховуючи характер немайнових втрат позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 гривень, оскільки на думку суду вимоги про стягнення із відповідача 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди мають надмірний характер.
Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено судом першої інстанції за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне. 
Спір у справі стосується визнання поширеної відповідачами інформації недостовірною, її спростування та стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з розповсюдженням такої інформації.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: 
а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 
б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 
г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суд першої інстанції мав взяти до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації та з`ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Дані обставини судом встановлюються на підставі належним та допустимих доказів.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.
За правилом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
У порушення вимог ч.5 ст. 100 ЦПК України суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та помилково встановив факти, які мають значення для справи, взявши до уваги надані позивачем паперові копії електронного доказу – знімків вмісту екрана манітора, без дослідження їх оригіналів, залишивши поза увагою те, що відповідачем ставились під сумнів дані копії та не визнавався факт належності їй даної сторінки у соціальній мережі Фейсбук. 
Таким чином, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 та встановивши факт, що здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 "Докази" розділу І "Загальні положення" ЦПК України, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі.
Отже, судом першої інстанції не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів факт поширення саме ОСОБА_2 оспорюваної інформації, що є обов`язковим при вирішенні справи про захист честі та гідності і ділової репутації, на що неодноразово наголошував Верховний Суд у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18); постанова Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18).
У справі, відповідач заперечував те, що надані позивачем роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа поширенні нею.
На підтвердження того факту, що у мережі Фейсбук існують сторінки, які нібито зареєстровані на відповідачку, однак до яких вона відношення не мала і про що повідомляла знайомих, ОСОБА_2 надала також паперову копію електронного доказу, однак суд першої інстанції надавши перевагу доказам позивача, не надав оцінки доказам відповідачки. / а.с.63/
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у справі, що переглядається, наведені докази позивачем до суду не надані.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року, справа № 587/2051/18, провадження № 61-2826св20.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку про задоволення вимог апеляційної скарги та наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 з тих підстав, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не доведено позовні вимоги, оскільки згідно з положеннями глави 5 "Докази" розділу І "Загальні положення" ЦПК України суду не були надані належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що інформація, яка міститься на паперових копіях, що додані до справи була розміщена в Інтернеті, та що вона була поширена саме відповідачкою.
Крім цього, з доданих позивачем до матеріалів справи доказів не можливо встановити хто є автором поширеної інформації та хто є власником сторінки у мережі Фейсбук.
Згідно з пунктом 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 заслуговує на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.
Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_7 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 20 копійок.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 20 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.