ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 липня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №581/166/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1165/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області  від 21 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Бутенка Д.В., в приміщенні Липоводолинського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

       У березні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 01 березня 2010 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 17 листопада 2021 року становить 10 257 грн 62 коп., з яких: 10 020 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 20 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 10 000 грн 00 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 237 грн 62 коп. – нарахована пеня; 0 грн 00 коп. – нараховано комісії. 
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 березня 2010 року у розмірі 10 020 грн станом на 17 листопада 2020 року та судові витрати.
               Липоводолинський районний суд Сумської області заочним рішеннямвід 21 травня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив.
               В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процессуального права, просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати стягнути з відповідачки.
        В доводах апеляційної скарги зазначає, що з моменту підписання фізичною особою заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку був встановлений кредитний ліміт. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком, на думку позивача, свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідачка зверталася до банку з метою перевипуску картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватися.
       Вказує на те, що з банківської виписки чітко вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах тощо, однак використані кошти не повернула.
       Зазначає, що до суду було надано конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг, до якої відповідачка приєдналася при підписанні анкети-заяви та укладенні договору разом з наказом про її затвердження. Відповідачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, а також що вона не знала про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачкою не спростовано.
       Наголошує на тому, що суд, здійснюючи перерахунок заборгованості, порушив умови договору та вимоги ст. 534 ЦК України, та проігнорував, що відповідачка не звільняється від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом за ст. 1048 ЦК України.
       Суд, на думку позивача, у разі незгоди з наданим банком розрахунком заборгованості, повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, з урахуванням умов договору та черговості погашення заборгованості відповідно до ст. 534 ЦК України.
               Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
               Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2010 року відповідачка підписала Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розмір процентної ставки вказана заява не містить (а. с. 26).
На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані (а. с. 27-36).
Також позивачем було надано виписку з рахунку (а. с. 16-23).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 01 березня 2010 року, термін дії – 10/13); НОМЕР_2 (дата відкриття – 09 липня 2012 року, термін дії – 05/16); НОМЕР_3 (дата відкриття – 31 грудня 2015 року, термін дії – 12/16); НОМЕР_4 (дата відкриття – 01 листопада 2018 року, термін дії – 10/22) (а. с. 25).
Відповідно до розрахунку банку, заборгованість  відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 17 листопада 2020 року становить 10 257 грн 62 коп., з яких: 10 020 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 20 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 10 000 грн 00 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 237 грн 62 коп. – нарахована пеня; 0 грн 00 коп. – нарахована комісія (а. с. 4-15)
При цьому банк ставить питання про стягнення 10 020 грн 00 коп. заборгованості за тілом кредиту. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, на містять підпису відповідачки, їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 01 березня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати пені. А оскільки сума коштів внесених на погашення заборгованості за кредитом перевищує суму коштів отриманих відповідачем, то заборгованість за тілом кредиту також відсутня.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Банк при зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
В Заяві позичальника від 01 березня 2010 року процентна ставка не зазначена. 
Враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 березня 2010 року шляхом підписання відповідної заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені).
Банк при зверненні до суду з даним позовом просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 020 грн, проте з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач кошти внесені відповідачкою на погашення заборгованості частково спрямовував на погашення заборгованості по процентам та пені, розмір та порядок нарахування яких сторонами в письмовому вигляді не погоджено.
Суд першої інстанції, виходячи з наданих банком розрахунку заборгованості та банківської виписки, яка за своєю суттю є первинним банківським документом, дійшов вірного висновку, що з врахуванням суми коштів внесених відповідачкою на погашення заборгованості, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кредитні кошти добровільно повернуті останньою банку у повному обсязі.
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування  рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм  матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області  від 21 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                 О.І. Собина

                                                                               С.С. Ткачук