ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1389/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/157/21 Категорія: 310020000  	Літвінова Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Єльцова В.О., Карпенко О.В.,
           за участю секретаря     Любченко Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача : ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є його батьками та перебували у зареєстрованому шлюбі.
Після розірвання шлюбу він залишився проживати із матір`ю, а з батька на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривогу Рогу від 05 березня 2008 року стягувались аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_2 у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 15 жовтня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_1 він досяг повноліття і відповідач припинив сплачувати аліменти.
Вказує, що на даний час є студентом 1-го курсу ДНЗ «Черкаський професійний автодорожній ліцей» І-ІІ рівня акредитації денної форми навчання та отримує стипендію у розмірі 400 грн на місяць, не працює, не одружений, входить до складу сім`ї бабусі ОСОБА_6 , хворіє. Інших власних джерел доходів, крім стипендії, немає. На стипендію не взмозі забезпечити продовження навчання у ліцеї, тому потребує допомоги від батьків.
Також зазначає, що мати в добровільному порядку надає матеріальну допомогу, при цьому має інвалідність, отримує мінімальну заробітну плату та утримує малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилаючи на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає , хоча таку можливість має, просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь аліменти , як на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до припинення навчання, але не більше чим до досягнення ним двадцяти трьох років. 
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти як на повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.02.2021 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 віку двадцятитрьох років .
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є повнолітній , продовжує навчання і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення у справі незаконне, необгрунтоване, ухвалено порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні фактичних обставин справи і не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, тому просив рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів з 1/4 до 1/10 частин усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 24.02.2021 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 віку двадцятитрьох років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував його майновий стан та наявність на утриманні непрацездатної матері.
Також позивачем не було надано жодних і допустимих доказів в потребі матеріальної допомоги на період навчання та можливість надавати відповідачем таку матеріальну допомогу.
Суд не надав належної оцінки доводам про навчання ОСОБА_2 у навчальному закладі на денному відділенні із отриманням щомісячної стипендії у розмірі 400 грн.
Вказує, що в порушення норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 в суді першої інстанції не було доведено належними доказами обгрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі, оскільки, як встановлено син навчається у ДНЗ «Черкаський професійний автодорожній ліцей» І-ІІ рівня акредитації денної форми навчання із щомісячним отриманням стипендії у розмірі 400 грн, що не заперечувалось сторонами, а про понесення витрат, пов`язаних з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо) будь-яких доказів ОСОБА_2 надано не було, тобто не було доведено його потребу в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у заявленому розмірі ј частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 . Також судом не було враховано наявність у ОСОБА_1 хвороби, хвороби його матері та постійне проходження лікування, які потребують значних коштів.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку  про часткове задоволення  апеляційної скарги по наступних підставах.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає даним вимогам закону.
Постановлюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є повнолітній, продовжує навчання і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Але повністю із такими висновками суду погодитись не можна.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідно  до свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданий 11.02.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 .
       У 2005 році вказаний шлюб між матір`ю позивача та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 18.10.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси.
       Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати з матір`ю, а з батька на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2008 стягувалися на утримання позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.                  ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу ОСОБА_2 виповнилося 18 років.
       Відповідач після досягнення сином повноліття матеріальної допомоги на його утримання у добровільному порядку не надає, хоча ОСОБА_2 її потребує.
        ОСОБА_2 є учнем 1-го курсу ДНЗ «Черкаський професійний автодорожній ліцей» І-ІІ рівня акредитації денної форми навчання, що підтверджується довідкою №55, виданою 01.02.2021 вказаним ліцеєм.
       Позивач не працює, не одружений, входить до складу сім`ї своєї бабусі ОСОБА_6 , яка має статус особи з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 08.02.2021 виконавчим комітетом Набутівської сільської ради та довідкою №95, виданою 18.02.2021 КНП «Корсунь-Шевченківський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Корсунь-Шевченківської міської ради.
       За місцем навчання позивач отримує стипендію, з вересня 2020 року в розмірі 490,00 грн., а з лютого 2021 року в розмірі 505,68 грн. на місяць. Інших власних джерел доходів у позивача судом не встановлено.
       Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами справи не досягнуто.
       Також судом встановлено, мати позивача (третя особа у справі ОСОБА_3 ) має статус особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання безтерміново, хворіє, працює медичною сестрою у ФАП с. Гарбузин Черкаського району Черкаської області і на її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого ОСОБА_3 виховує сама. Власного житла не має та винаймає квартиру. 
       Крім того з розрахункових листів за січень та лютий 2021 року вбачається, що дохід ОСОБА_3 за січень 2021 року складає 2 623,95 грн, за лютий 2021 року – 9 075,85 грн, посадовий оклад дорівнює 5 292,00 грн.
       З довідки Управління соціального захисту Черкаської РДА Черкаської області від 06.04.2021 № 314/06-4 вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку як особа, яка отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Однак ОСОБА_3 надає матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_2 .
       Відповідач ОСОБА_1 є працездатним по віку та стану здоров`я, працює слюсарем з обслуговування устаткування електростанцій в ПАТ «Черкаське хімволокно», відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ». Інших дітей, крім позивача, відповідач не має. До складу його сім`ї входить дружина, яка є працездатною по віку. У власності відповідача є приватний будинок.
       З довідки за формою ОК-5 щодо рівня доходів відповідача вбачається, що за 2020 рік відповідачу нараховано дохід на загальну суму 99 331,27 грн.
       Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.
       Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
       Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Це узгоджується із висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17 та у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.       
       Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
       Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Проте в порушення приведених норм матеріального та процесуального права, позивачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі, оскільки, як встановлено, позивач навчається у навчається на 1-му курсі ДНЗ «Черкаський профільний автодорожній ліцей» І-ІІ рівня акредитації денної форми навчання, не працює, отримує стипендію, яка з вересня 2020 року становила 490 грн., а з лютого 2021 року - 505, 68 грн, що не заперечувалось сторонами, а про понесення витрат, пов`язаних з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо), будь-яких доказів позивачем надано не було, тобто не було доведено про потребу повнолітнього сина в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у заявленому розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача.
       Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу, що аліменти на утримання повнолітнього сина повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу неврахуванням судом першої інстанції обставини потреби повнолітнього сина в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у розмірі заявленому у позовних вимогах є необгрунтованими та заслуговують на увагу. 
Тому враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  розмір аліментів необхідно зменшити з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебуває мати пенсіонерка ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , не варте уваги, поскільки мати є пенсіонером та отримує пенсію.
Крім того, апелянтом не було надано до апеляційної скарги доказів на підтвердження того, що його мати потребує матеріальної допомоги.
Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції стану здоров`я відповідача, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки надані на підтвердження вказаного докази свідчать, що відповідач має ряд хронічних захворювань, проте не свідчать про погіршення стану здоров`я на час розгляду справи та відсутність в матеріалах справи встановлення інвалідності. 
       Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом їх зменшення до 1/6 частки, від заробітку (доходу) відповідача, яка відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на обставини вказаної справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.
       Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року змінити.
Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді :