ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1349/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання Земляк А.В.,
за участю представників:
від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - участі не брали
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" - участі не брали
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021, прийняте суддею Адаховською В.С., м. Миколаїв, повний текст складено 15.03.2021,
у справі №915/1349/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель"
до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення 907 075,73 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" звернулося з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в якому у редакції заяви б/н від 15.01.2021 (вх.№589/21 від 16.01.2021) просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 907075,73 грн, з яких: 872942,26 грн основної заборгованості, 24616,97 грн інфляційних втрат та 9516,50 грн 3% річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором на постачання товару №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 23.11.2020 відкрито провадження у справі №915/1349/20.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 у справі №915/1349/20 (суддя Адаховська В.С.) позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" заборгованість у  розмірі 901151,42 грн, яка складається з: 872942,26 грн основного боргу, 8018,01 грн 3% річних та 20191,15 грн інфляційних витрат, а також 13517,28 грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором на постачання товару №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020, а відтак на правомірність заявлення вимог про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, при цьому Господарський суд Миколаївської області врахував неправильність проведеного позивачем розрахунку компенсаційних нарахувань.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 у справі №915/1349/20 в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8018,01 грн   3% річних та 20191,15 грн інфляційних втрат.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на неможливості покладення на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відповідальності за порушення останнім прийнятих на себе зобов`язань за договором на постачання товару №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 у зв`язку з тим, що вказане порушення відбулося за відсутності його вини, між тим місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги загальновідомий, тобто такий, що не потребує доказування, факт перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі, зумовленому перебуванням ринку електричної енергії України в кризовому стані, зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед апелянтом та істотним зменшенням обсягу відпуску електроенергії.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 16.06.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи №915/1349/20 на 11.08.2021 о 10:00.
У судовому засіданні 11.08.2021 представники сторін участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи, при цьому останні звернулися до суду апеляційної інстанції з клопотаннями про розгляд даної справи за відсутності їх представників (т. II а.с. 128, 133, 134).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не надало, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Між тим у клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" про розгляд справи за відсутності його представника б/н від 04.08.2021 (вх.№2227/21/Д1 від 04.08.2021) останнє висловило заперечення проти задоволення апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 у справі №915/1349/20 та на додаткове рішення від 24.02.2021 у даній справі і повідомило про те, що відповідач повністю погасив заборгованість по штрафам та судовим витратам. До вказаного клопотання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" додано платіжне доручення №АЭС/4274 від 14.06.2021 про сплату 4470,61 грн витрат на професійну правничу допомогу та платіжне доручення №АЭС/2360 від 07.04.2021 про сплату 41726,44 грн, з яких: 8018,01 грн 3% річних, 20191,15 грн інфляційних втрат та 13517,28 грн судового збору.
В силу частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до частини третьої зазначеної статті докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки позивач не порушує питання про приєднання до матеріалів справи доказів, доданих ним до клопотання б/н від 04.08.2021 (вх.№2227/21/Д1 від 04.08.2021), та про врахування останніх при апеляційному розгляді даної справи, вказані документи до уваги колегією суддів не приймаються.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" ("Покупець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" ("Постачальник") укладено договір на постачання товару №53-123-01-20-06305 (далі - договір №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020), за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю, а Покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар за кодом СРV 44320000-9 по ДК 021:2015 - Кабелі та супутня продукція (кабель, провід, провід емалевий) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2019.
Відповідно до пункту 1.3 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ.
Згідно з пунктом 2.1 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 загальна вартість товару є твердою та складає: разом - 732513,55 грн без урахування ПДВ; крім того ПДВ 20% - 146502,71 грн. Всього з урахуванням ПДВ - 879016,26 грн.
У пункті 2.2  договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 сторонами узгоджено, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно зі специфікацією №1 (додаток до договору №1) та виконання Постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.
В силу пункту 3.1 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 постачання здійснюється протягом 45 днів з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 30.06.2020 на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, ЮУВ ВП "Складське господарство" відповідно до Правил Інкотермс-2010 з обов`язковою присутністю представника Постачальника.
Пунктом 3.2 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 передбачено, що з товаром Постачальник надає Покупцю видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно; електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про довірчі послуги" у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН; документ, який підтверджує якість товару (оригінал або завірена копія).
Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (пункт 3.3 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020).
За умовами пункту 5.1 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкції П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС".
В силу пункту 9.5 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 усі додатки, підписані обома сторонами, є невід`ємною частиною даного договору.
Відповідно до підпункту 11.1.1 пункту 11.1 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари. 
Згідно з підпунктом 11.4.1 пункту 11.4 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.
Пунктами 12.1, 12.2, 12.3 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 визначено, що даний договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2021. Закінчення терміну даного договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання чинних зобов`язань.
До договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 сторонами підписано без зауважень та скріплено печатками специфікацію №1 (додаток №1 до вказаного договору) на загальну суму 879016,26 грн (з урахуванням ПДВ).
В подальшому на виконання вищенаведеного договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 872942,26 грн, що підтверджується видатковими накладними №123906 від 08.07.2020 на суму 871934,26 грн та №123907 від 08.07.2020 на суму 1008 грн.
В адресованій відповідачу претензії №514 від 08.10.2020 позивач, посилаючись на непроведення Покупцем оплати робіт за договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 на суму 872942,26 грн, просив Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" погасити заборгованість у вказаній сумі.
Зазначена претензія залишена відповідачем без реагування.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 907075,73 грн, з яких: 872942,26 грн  основного боргу, 9516,50 грн 3% річних та 24616,97 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" прийнятих на себе зобов`язань за договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 зобов`язань в частині оплати за поставлений товар, а відтак із правомірності заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, при цьому суд першої інстанції врахував неправильність проведеного позивачем розрахунку компенсаційних нарахувань.
Враховуючи те, що апелянт оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 20191,15 грн інфляційних втрат та 8018,01 грн 3% річних, апеляційний перегляд рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 у справі №915/1349/20 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" суми основної заборгованості у розмірі 872942,26 грн, а також в частині відмови у задоволенні решти позову Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, оскільки за умовами частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 8018,01 грн 3% річних та 20191,15 грн інфляційних втрат з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд  будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 є договором поставки.
Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).
Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 став належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
В силу узгоджених сторонами умов договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 оплата за даним договором відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно зі специфікацією №1 та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 цього договору. 
Як зазначалося вище, на виконання договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 872942,26 грн, про що свідчать підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками видаткові накладні №123906 від 08.07.2020 на суму 871934,26 грн (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 10.07.2020) та №123907 від 08.07.2020 на суму 1008 грн (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 10.07.2020).
На виконання умов пункту 3.2 договору №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 позивачем подано податкові накладні №378 від 08.07.2020 року на суму 871934,26 грн та №379 від 08.07.2020 на суму 1008 грн, які були зареєстровані 29.07.2020.
Отже, остаточний розрахунок за договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 за товар, поставлений за видатковими накладними №123906 від 08.07.2020 та №123907 від 08.07.2020 повинен був бути проведений відповідачем до 01.10.2020 включно (29.07.2020 +45 робочих днів = 01.10.2020).
Між тим з матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлений на підставі вищенаведеного договору товар Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" не проведений.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за    будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. 
Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.
У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що невиконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого за договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020 товару почалася з 02.10.2020, у той час як позивачем при проведенні розрахунку компенсаційних нарахувань початковою датою прострочення помилково визначено 11.09.2020, місцевим господарським судом було обґрунтовано проведено власний розрахунок в межах заявленого позивачем періоду, за результатами здійснення якого Господарський суд Миколаївської області дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель інфляційних втрат у сумі 20191,15 грн, нарахованих за жовтень-листопад 2020 року, та 3% річних у сумі 8018,01 грн, нарахованих за період з 02.10.2020 по 21.01.2021.
Жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку інфляційних втрат та 3% річних апеляційна скарга не містить, натомість скаржник посилається виключно на те, що обставина перебування його у скрутному фінансовому становищі, яка, за твердженням відповідача, є загальновідомою, зумовлює відсутність вини останнього у порушенні зобов`язань за укладеним між сторонами договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020.
В силу частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Загальновідомі факти не потребують доказування лише тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі широкому загалу, зокрема, суду та учасникам справи. Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від різних факторів, у тому числі поширеності інформації про подію (факт) загалом у державі чи в певній місцевості.
Отже, колегією суддів не приймаються до уваги твердження апелянта про те, що факт перебування останнього у скрутному фінансовому стані не потребує доказування з огляду на його загальновідомість, оскільки скаржником жодним чином не обґрунтовано, чому, власне (з яких причин/підстав), інформація про фінансове становище та конкретні елементи (складові) господарської діяльності відповідача (зокрема, обставини зростання простроченої заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" або обставина істотного зменшення обсягу відпуску електроенергії) має вважатися загальним надбанням, у тому числі бути відомою суду та позивачу.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.03.2020 у справі №910/8698/19.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження відсутності вини останнього у простроченні виконання зобов`язань за договором №53-123-01-20-06305 від 14.04.2020, зокрема, доказів істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та вжиття скаржником заходів на стягнення відповідної заборгованості у разі її наявності.
Твердження скаржника про безпідставне неврахування місцевим господарським судом факту перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані апеляційним господарським судом оцінюються критично, адже за умовами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язань за вищенаведеним договором поставки.
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 у справі №915/1349/20 скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 у справі №915/1349/20 - без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.08.2021.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           Л.О. Будішевська

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук