ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2-а-5425/11                                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Шкреба В.В.,                                                                                                                                                       Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та  скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області) в якому просила визнати  протиправним та  скасування рішення відповідача від 01.06.2011 року про припинення виплати пенсії.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ПФУ в Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2  статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2  ст. 309 КАС України  у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої  Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року    Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ПФУ в Черкаській області на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.
Згідно із п. 4 ч. 1  ст. 317 КАС України,    підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1  ст. 242 КАС України  передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 призначено пенсію, починаючи з 01.07.2005 року, за Списком № 1 на пільгових умовах. 
Проте, 01.06.2011 року рішенням комісії при Управлінні Пенсійного Фонду України ОСОБА_1 припинено виплати пенсії по віку, у зв`язку з наданням нею при оформленні документів на отриманні пенсійних виплат довідок № 134 та 135 від 04 жовтня 1984 року Військової частини НОМЕР_1 з ознаками фіктивності про період роботи, необхідний для призначення пенсії.
За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12014250000000224 відносно позивачки.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2019 року закрито кримінальне провадження № 12014250000000224 за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 4  статті 358 КК України, в ході якого факт підроблення вказаних вище довідок не знайшов свого підтвердження. Дана ухвала вступила в законну силу.
Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо припинення виплати пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача не було визнано винною у скоєні інкримінованих їй правопорушень, з яким пов`язували необхідність припинення виплати пенсії останньої, але відповідач, продовжуючи посилатись на  ст. 11 Закону України №1767  досі протиправно не здійснює виплату пенсії позивачу.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі по тексту  - Закону України №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058).
Положенням  ст. 1 Закону України № 1788  встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 2  Закону України № 1788  призначаються: 
- трудові пенсії:
- за віком;
- по інвалідності;
- в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до ст. 9 Закону України №1058  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком; 
2) пенсія по інвалідності; 
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.
Відповідно до  ст. 11 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною»  (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) у разі вчинення пенсіонером умисного злочину або виявлення помилкових чи неправдивих даних, на підставі яких було призначено пенсію за особливі заслуги, рішенням відповідних органів виконавчої влади, зазначених у статті 2 цього Закону, пенсіонер позбавляється призначеної пенсії. Сума пенсії, виплачена пенсіонерові надміру внаслідок зловживань з його боку, стягується у порядку, встановленому законом.
Як свідчить стаття 2 вказаного Закону  органом виконавчої влади є, у тому числі, і Пенсійний фонд.
Порядок стягнення надміру виплачених коштів, визначений  ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).
Так, дана норма встановлювала, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому  законом  порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 призначено пенсію, починаючи з 01.07.2005 року, за Списком № 1 на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 8 років.
Виконуючи свої функції, пенсійним органом встановлено, що в трудовій книжці позивачки  запис про період роботи, який дає право на зарахування пільгового стажу, зазначено сумарно, тобто при заповнені не було вказано: номера запису, номера наказу про прийняття та звільнення з роботи, немає запису керівника та печатки Військової частини, при призначенні виду пенсії були враховані довідки №134 та №135 від 04.10.1984 року, надані ОСОБА_1 одночасно з документами про призначення пенсії.
Як зазначено в довідці №134 від 04.10.1984 року (СПРАВКА № 57)(мовою оригіналу) ОСОБА_1 працювала на підприємствах, передбачених Списком № 1 та № 2 затверджених постановою Ради Міністрів СССР № 1173 від 22.08.1956 року та від 12.02.1964 № 134-49, починаючи з 18.09.1976 року по 02.10.1984 року (а.с.121).  
Згідно довідки №135 від 04.10.1984 року ОСОБА_1 працювала у Військовій частині НОМЕР_1 з вересня 1976 року (наказ №194 від 17.09.1976) по жовтень 1984 року (наказ № 211 від 01.10.1984) (а.с.122).
З метою підтвердження належності наданих довідок, пенсійним органом скеровано уточнюючі запити до Російської Федерації.
Як вбачається з відповіді Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 03.12.2010 року № 2/12631, в особистих картках Форми Т-2 робітників і службовців за 1949-1994 роки, наказах про призначення та звільнення робітників і службовців за 1976-1984 роки Військової частини НОМЕР_1 громадянки ОСОБА_1 не значиться (а.с.125).
Тобто, вищезазначена відповідь не містить підтвердження факту пільгової роботи ОСОБА_1 за Списком №1.
На підставі отриманої відповіді, 01.06.2011 року рішенням комісії при Управлінні Пенсійного Фонду України ОСОБА_1 припинено виплати пенсії по віку, у зв`язку з наданням нею при оформленні документів на отриманні пенсійних виплат довідок № 134 та 135 від 04 жовтня 1984 року Військової частини НОМЕР_1 з ознаками фіктивності про період роботи, необхідний для призначення пенсії.
За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12014250000000224 відносно позивачки.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2019 року закрито кримінальне провадження № 12014250000000224 за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 4 статті 358 КК України, в ході якого факт підроблення вказаних вище довідок не знайшов свого підтвердження. Дана ухвала вступила в законну силу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачкою надавалися додаткові документи до пенсійного органу, які містяться в матеріалах справи та досліджені колегіє суддів апеляційної інстанції в повному обсязі, натомість вони містять лише підтвердження факту проживання позивачки в гуртожитку та опромінення останньої.
Проте вказані документи не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки факт роботи ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 18.09.1976 по 02.10.1984, не підтверджують, та не спростовують інформацію надану Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації у листі від 03.12.2010 року № 2/12631.
Таким чином, в матеріалах справи не міститься, а позивачем не надано суду ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції належних доказів підтвердження факту роботи зі шкідливими умовами праці, а тому у останньої відсутнє право на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
Правовими положеннями ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 (станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, тобто 09.02.2011) регламентовано, що виплата   пенсії   за   рішенням   територіальних  органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема: 
    1) якщо пенсія призначена на підставі документів,  що містять недостовірні відомості; 
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що пункт 1 оскаржуваного рішення Комісії при Управлінні Пенсійного Фонду України від 01.06.2011 року в частині припинення виплати пенсії по віку ОСОБА_1 , є законним та правомірним, а тому не підлягає скасуванню.
Щодо стягнення з позивача безпідставно виплаченої пенсії за 2005-2011 року в розмірі 83894,72 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, пенсійний орган в оскаржуваному рішенні посилався  на зловживання з боку пенсіонера та підробку вищевказаних довідок на підставі яких призначена була пенсія позивачу.
Порядок стягнення надміру виплачених коштів, визначений  ст. 50 Закону № 1058 (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).
Так, дана норма встановлювала, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Як вбачається з ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.01.2019 року закрито кримінальне провадження № 12014250000000224 за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 4  статті 358 КК України, в ході якого факт підроблення вказаних вище довідок не знайшов свого підтвердження. Дана ухвала вступила в законну силу.
Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З дослідженого висновку експерта № 801/802/803/804 від 27 липня 2016 року вбачається, що довідки № 134 та 135, по яким у пенсійного органу виникли сумніви в достовірності, не містять доказів підроблення їх особисто Іщенко АД.
Правовими нормами ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до частин першої, другої  статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У  рішенні Конституційного суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011, справа 1-29/2011 року зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України) (254к/96-ВР). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією (254к/96-ВР) і  законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.
Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що вина ОСОБА_1 у зловживань або поданні недостовірних даних, під час призначення їй пенсії за Списком №1, не доведена пенсійним органом. 
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що пункти 2-3 оскаржуваного рішення Комісії при Управлінні Пенсійного Фонду України від 01.06.2011 року в частині відшкодування ОСОБА_1 у добровільному порядку безпідставно виплаченої пенсії за період з 01.07.2005 по 28.02.2011 року в розмірі 83984,72 грн., є безпідставним та необґрунтованим та стягнення вказаних коштів у судовому порядку, а тому підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову  постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1  ст. 257 КАС України  за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1    ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5    ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст.  242,  257,  260,  308,  310,  315,  317,  321,  322,  325,  328 КАС України, Шостий  апеляційний адміністративний суд, -            

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області – задовольнити частково.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року -скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та  скасування рішення задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункти 2 і 3 рішення Комісії по призначенню пенсії при управлінні Пенсійного фонду України в Кам`янському районі оформлене у вигляд протоколу № 4 від 01.06.2011 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова  суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 21.07.2021 року