Справа № 345/705/21 
Провадження № 22-ц/4808/824/21 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Бойчука І.В.,
суддів                                Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 року під головуванням судді Миговича О.М. у м. Калуш,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
В обґрунтування позову зазначила, що 07.07.2017 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, у якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.09.2020 шлюб розірвано.
Посилаючись на те, що син проживає з нею та перебуває на її вихованні, а відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є здоровим та працездатним, на утриманні інших осіб не має, повинен брати участь в утриманні дитини, дбати про її належний розвиток та здоров`я, а також вона перебуває у декретній відпустці по догляду за синомта має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років, просила ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь: аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття; аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 800 грн щомісячно на дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2021 і проводити до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову - з 19.02.2021 до досягнення дитиною, сином ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 705 грн за надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 908 грн.
В задоволенні решти позову відмовлено.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.
Вказує, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував, що відповідач є фізично здоровою особою, молодою особою працездатного віку, інших осіб на його утриманні не має, може працювати, а тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню своєї малолітньої дитини і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення нормального розвитку дитини, виходячи з мінімального рекомендованого розміру аліментів, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України.
Тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину саме у розмірі по 3 500 грн щомісяця, є законними та обґрунтованими.
Подаючи відзив на позовну заяву відповідач не подав будь-яких доказів щодо його майнового стану, а відсутність у нього стабільного доходу не позбавляє його обов`язку утримувати дитину.
В оскаржуваному рішенні та матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б впливали на змогу відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 800 грн не врахував принцип найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів.
Просить рішення суду змінити та збільшити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 1 800 грн до 3500 грн щомісячно.
Відповідач ОСОБА_2 у поданій ним апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що він погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1 250 грн, оскільки в судовому засіданні участі не брав, а з поданого ним відзиву на позовну заяву цього не вбачається.
Судом першої інстанції не враховано положення ч. 1 ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов`язані спільно утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому фактично половину суми, яку просить стягнути з нього позивачка, повинна забезпечувати вона, а також вимоги ч 1, 2 ст. 181 та ч. 1, 2 ст. 182 СК України.
Вимога позивачки про стягнення з нього 6 000 грн та рішення суду про стягнення з нього 2 800 грн ставить його на один щабель з безхатьками, тим самим спонукаючи та підштовхуючи до вчинення неправомірних дій для того, щоб забезпечити забаганки позивачки.
Зазначає, що він є безробітним, оскільки не мав змоги влаштуватися на добре оплачувану роботу через постійні докори позивачки, а відповідно до ст. 75 СК України право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 5 ст. 75 СК України права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а позивачка, перебуваючи з ним у діючому шлюбі, оскільки справу про розірвання такого закрито судом, вчиняла аморальні проступки, а саме подружню зраду.
Також ОСОБА_2 вказує, що понесені позивачкою витрати на правову допомогу є значно завищеними та не відповідають Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затверджених постановою КМ України № 465 від 12.09.2014. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 07.07.2017 сторони по справі зареєстрували шлюб, що визнається ними.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Згідно копій квитанцій від 04.09.2020, 04.11.2020, 05.01.2021 позивачкою на придбання вакцин для ОСОБА_3 витрачено 2 858,90 грн.
Позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції зазначив, що дитина потребує від позивача матеріальних витрат на їх утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання ліків. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження матеріального стану відповідача та його доходи.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що неповнолітня дитина проживає та перебуває на утриманні матері. Відповідач офіційно не працює і доказів про його доходи стороною позивача суду не надано. Ураховуючи також величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та у зв`язку із об`єктивною потребою дитини сторін у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову і обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1 800 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2021 і проводити до досягнення дитиною повноліття.
При цьому суд першої інстанції вказав, що відповідач і позивач у рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі.
Враховуючи, що сторонами не надано достатніх доказів, якими підтверджується дійсний майновий стан відповідача, наявність чи відсутність у нього заробітку, посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач повинен сплачувати аліменти виходячи з мінімального рекомендованого розміру аліментів, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, не приймаються до уваги, оскільки такий розмір аліментів може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
З цих підстав не приймаються до уваги посилання відповідача у апеляційній скарзі на неврахування судом вимог ст. 180, 182 СК України та на неспроможність на даний час сплачувати аліменти в твердій сумі 1 800 грн щомісячно і не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Необґрунтованими є посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано положення ч. 1, 2 ст. 181 СК України, оскільки матеріали справи не містять доказів досягнення батьками згоди щодо способу виконання обов`язку утримувати дитину визначаються, а також, що він бере участь у утриманні дитини в натуральній формі.
Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, аліменти до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Суд першої інстанції врахував, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе; відповідач є особою працездатного віку, не відноситься до категорії непрацездатних осіб, інших утриманців не має та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, та, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, дійшов вірного висновку про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі по 1000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною трирічного віку.
Не спростовують висновків суду посилання ОСОБА_2 на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 75 СК України, та на те, що він є безробітним, не мав змоги влаштуватися на добре оплачувану роботу через постійні докори позивачки, що погіршився стан його здоров`я, оскільки він не надав суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження такого.
Посилання апелянта ОСОБА_2 , що понесені позивачкою витрати на правову допомогу є значно завищеними та не відповідають Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу та Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затверджених постановою КМ України № 465 від 12.09.2014 не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі позивачці не надавалася адвокатом безоплатна вторинна правова допомога.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на нього. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк 
       В.А. Девляшевський