Справа № 161/3090/19 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/862/21  Категорія: 64 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,
секретар судового засідання – Вакіна Д.О.,
з участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідачки – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України (на даний час – Волинська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері /на правах окружної/) в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 9971) Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про виселення, за  апеляційною скаргою позивача – ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року заступник військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави (на даний час – Волинська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері /на правах окружної/) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про виселення, який мотивує тим, що на балансі Луцького прикордонного загону ДПС України знаходиться житлове приміщення загальною площею 18,7 кв.м, яке складається із однієї кімнати в гуртожитку по АДРЕСА_1 .
На підставі договору найму житла у гуртожитку прикордонного загону ДПС України №12 від 13.03.2001 зазначене житлове приміщення тимчасово надане в якості службового житла відповідачці ОСОБА_2 зі складом сім`ї 1 особа, яке рахується за нею по цей час.
Відповідачка у трудових відносинах з Луцьким прикордонним загоном не перебуває і ніколи не перебувала, а згідно картки прописки зареєстрована за вказаною адресою та займає житлову площу без правових підстав.
На даний час існує необхідність у поселенні в гуртожиток військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проходять службу і не мають у користуванні службового житла.
Оскільки відповідачка ігнорує неодноразові звернення з вимогою звільнити службове приміщення, просив виселити ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення з кімнати АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач – ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавала.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Відповідачка апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4, 5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що гуртожиток (літер А-5) загальною площею 3088,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 11.11.2008 належить державі Україна в особі Державної прикордонної служби України на праві державної власності (а.с.7).
Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Судом встановлено, що відповідачка була вселена у гуртожиток та зареєстрована у ньому на підставі договору оренди жилого приміщення від 20.02.1996, укладеного між нею та КЕЧ ПВ України (а.с.45-46).
Відсутність ордера, який відповідно до вимог ст.129 ЖК України є єдиною підставою для вселення в гуртожитку, засвідчує про порушення порядку надання відповідачці жилої площі у гуртожитку.
У подальшому – 13.03.2001 між військовою частиною НОМЕР_2 та ОСОБА_2 було укладено договір №12 найму житла в гуртожитку, відповідно до якого відповідачці надано у найм спірну кімнату №1 у гуртожитку. Строк дії договору визначено у пункті 4.4 (а.с.10).
Посилання відповідачки на ту обставину, що нею цей договір не укладався і не підписувався – відхиляються апеляційним судом, оскільки цей договір нею не оспорений у передбаченому законом порядку.
Судом встановлено, що відповідачка ніколи не перебувала у трудових відносинах із позивачем.
Наведене стверджує про зайняття нею спірної кімнати у гуртожитку без законних підстав, незалежно від часу проживання у ній.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Позивач до позовної заяви додав повідомлення від 17.09.2015, 17.05.2018 та 19.11.2018, адресовані відповідачці ОСОБА_2 , у яких запропоновано звільнити займану житлову площу (а.с.12-14).
Разом із тим, у порушення вимог ст.81 ЦПК України позивач не надав жодного належного, достовірного та допустимого доказу про те, що такі повідомлення фактично були вручені відповідачці.
Відповідачка ж категорично заперечила факт вручення їй цих повідомлень.
Вимоги позовної заяви про виселення відповідачки обґрунтовані статтею 132 ЖК України.
Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст.132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. 
А згідно зі статтею 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено пенсіонерів по старості, до яких з 2012 року відноситься відповідачка ОСОБА_2 , що стверджується відповідним пенсійним посвідченням (а.с.172).
Ураховуючи наведене, вимоги позивача про виселення відповідачки з кімнати гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не ґрунтуються на вимогах закону, а тому і не підлягають до задоволення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не подавалася в судовому засіданні копія її пенсійного посвідчення – відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідачка особисто приймала участь у суді першої інстанції, цей документ наявний у справі, і будь-яких зауважень на протокол судового засідання позивачем не подавалося.
Помилкове посилання суду на відсутність у позивача, як балансоутримувача гуртожитку підстав для звернення із даним позовом не впливає на правильність ухваленого рішення суду.
Посилання апелянта на порушення судом строків розгляду справи не може бути підставою для скасування рішення суду, ухваленого по суті позовних вимог.
Посилання позивача на те, що суддя мав заявити при розгляді цієї справи самовідвід – відхиляються апеляційним судом, оскільки підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, суддя не вбачав наявності таких підстав для самовідводу, а сторони самостійно вправі були заявити відвід, у випадку наявності таких підстав, чого не зробили.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача – ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Головуючий – суддя 

Судді