П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/4887/20	

Категорія: 106030000          Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 27.11.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.
при секретарі – Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної прокуратури про: 
-          визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні;
-          стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у розмірі 23 007,77 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по день ухвалення судового рішення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що наказом прокурора Одеської області №782к від 29 квітня 2020 року позивача звільнено з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Одеської області та органів прокуратури, на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30 квітня 2020 року. Разом з тим, позивач зазначає, що відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Позивач вважає, що не виплативши позивачу вихідну допомогу при звільненні, відповідач грубо порушив його права, що є підставою для стягнення такої допомоги в судовому порядку. Водночас, позивачем вказано, що не виплативши позивачу при звільненні вихідну допомогу, відповідач допустив не проведення повного розрахунку, що відповідно до ст. 117 КЗпП України тягне за собою стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по день постановлення судом рішення по даній справі.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що законом, що регулює статус прокурорів та відповідно має статус спеціального, є Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ) і Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ (далі Закон №113-ІХ). Така позиція узгоджується з висновками аналогічного змісту, наведеними у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року по справі №21-8а15, згідно з якими, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.
Аналізуючи текст наказу прокуратури області від 29 квітня 2020 року за №782к про звільнення позивача з посади прокурора відділу та органів прокуратури необхідно зазначити, що він не містить посилань на норми п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, як на підставу його звільнення, оскільки до спірних правовідносин застосовуються норми лише спеціального Закону, якими є Закони №1697-VІІ та № 113-ІХ;
Положення ст. 44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення з ним трудового договору на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру", який є спеціальним та визначає статус прокурорів, виплата вихідної допомоги у разі звільнення на підставі п.9 ч.1 ст. 51 означеного Закону не передбачена. Норми Закону України "Про прокуратуру" та Закону №113-ІХ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до прокуратури Одеської області (місцезнаходження: вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026; ідентифікаційний код юридичної особи: 03528552) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені – відмовлено повністю.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 23 007,77 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та незастосуванні закону, що підлягав застосуванню. Також суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 23 007,77 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд апеляційної інстанції зазначив про неможливість вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.
Постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року залишено без задоволення.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року задоволено частково.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в цій справі скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року залишено без змін.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції надає оцінку доводам позивача лише в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по день ухвалення судового рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що не виплата вихідної допомоги при звільненні, призвела до не проведення повного розрахунку при звільненні, що відповідно до ст. 117 КЗпП України тягне за собою стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
У запереченні на апеляційну скаргу Одеська обласна прокуратура просить у задоволенні скарги ОСОБА_1 в цій частині відмовити повністю, оскільки безпосередньої вини відповідача у невиплаті вихідної допомоги не було. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів приходить до наступного.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці прокурорів, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів доходить висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на спірні правовідносини.
Враховуючи, що відповідач не провів з позивачем при звільнення остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Разом з тим, колегія суддів, визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходить з наступного.
Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок №100).
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Разом з тим, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, розраховуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
-          розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
-          період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
-          ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
-          інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Також, Велика Палата Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки, можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.
З аналізу даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача (30 квітня 2020 року) розмір облікової ставки НБУ становив 8% річних.
Отже, враховуючи розмір невиплаченої вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у розмірі 23 007,77 грн., та період затримки такої виплати (з травня 2020 року по день винесення судового рішення), взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, позивач би сплатив 8% річних від цієї суми, тобто – 2 454,16 грн.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, судова колегія вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 2 454,16 грн.
Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Аналогічного правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.
За таких обставин, належним способом відновлення порушеного права позивача, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, є зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по 17 серпня 2021 року у розмірі 2 454,16 грн.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права та висновки суду не відповідають обставинам справи, в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року в частині відмови у задоволені позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – скасувати.
Ухвалити, в цій частині, нове судове рішення, яким стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по 17 серпня 2021 року у розмірі 2 454,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.