КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

справа №760/16891/20                                   головуючий у суді І інстанції: Оксюта Т.Г.
провадження №22-ц/824/12799/2021           головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
                                                             ПОСТАНОВА
                                                            Іменем України
 
21 вересня 2021 року                                                                                          м. Київ
 
         Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сержанюка А.С., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
                                                               ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з  з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на свою користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 31262,63 грн., а з ОСОБА_2   на свою користь різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в сумі 13295,61 грн., франшизу в розмірі 510,00 грн. та моральну шкоду в сумі 6000,00 грн..
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10.10.2019 року в м. Києві по вул. Верхній Вал, 40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mazda», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача.
Невідкладно, після настання вказаної ДТП та на місці ДТП водії транспортних засобів ОСОБА_2 та вона ( ОСОБА_1 ) на підставі п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» склали спільне повідомлення про ДТП, де водій транспортного засобу «Hyundai», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 визнала свою вину.
Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» за полісом АМ/6879510 в межах 50000,00 грн..
Позивач звернулась ПрАТ «СК «Українська страхова група» та надала всі необхідні документи, в тому числі заяву про виплату страхового відшкодування.
ПрАТ «СК «Українська страхова група» надіслав позивачу лист, в якому зазначив, що в її діях також вбачається порушення Правил дорожнього руху, відповідно він сплатить 50% від розміру збитків.
Позивач з такою позицією страховика не погоджується, оскільки водій транспортного засобу «Hyundai», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2   повністю визнала свою вину, у зв`язку з чим було складено спільне повідомлення про ДТП.
Також зазначила, що чинне законодавство не передбачає встановлення вини особи в ДТП аварійним комісаром або страховиком, відповідно така діяльність є такою, що не відповідає нормам чинного законодавства.
Згідно із проведеною на її замовлення експертизою, вартість матеріального збитку, що завдана внаслідок ДТП становить 62785,61 грн..
Страховик виплатив 18227,37 грн. ліміт відповідальності за полісом 50000,00 грн. та 510,00 грн. франшиза.
Отже, на думку позивача, відповідач ПрАТ «СК «Українська страхова група» повинен доплатити на її користь суму страхового відшкодування 31262,63 грн..
Оскільки безпосереднім завдавачем шкоди є ОСОБА_2 , саме з неї підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та виплатою страхового відшкодування в сумі 13295,61 грн., франшиза в сумі 510,00 грн. та моральна шкода в сумі 6000,00 грн..
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня  2021 року позов   ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 31262,63 грн. та судовий збір в сумі 420,40 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 13295,61 грн., франшизу в сумі 510,00 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. та судовий збір в сумі 420,40 грн.. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»  подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..Вказує, що відповідно до п. п. 34.4. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СК «Українська страхова група» для з`ясування обставин настання ДТП, залучило аварійного комісара ОСОБА_3 , свідоцтво № 983 від 20.10.2006 року. Згідно з Рапортом аварійного комісара від 04 листопада 2019 року, в даній ДТП винні обидва водії: водій автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , яка порушила вимоги п.п. 2.3.6), 12.1, 12.3 ПДР України та водій автомобіля «Mazda» , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , яка порушила вимоги п.п. 10.1, 10.3 ПДР України. Тому, відповідно до п. 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) підлягає розподілу. Крім того, згідно з ремонтною калькуляцією №ДКЦВ-18812 від 31 жовтня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 69 947,15 грн., матеріальний збиток з урахуванням фізичного зносу складових, що підлягають заміні та розцінок Київського регіону складає 31 583,83 грн., а отже з урахуванням обоюдної вини у вчиненні ДТП - позивача та ОСОБА_2 , сума страхового відшкодування позивачу становить 15 791,91 грн., яке було виплачено останній 14.11.2019 року, а 02.12.2019 року ОСОБА_1 було здійснено  було здійснено доплату у розмірі 2 435,46 грн. відповідно до Звіту №ДКЦВ-18812-К від 22.11.2019 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням автомобіля позивача. Таким чином,ПрАТ «СК «Українська страхова група» вважає, що виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 в повному обсязі, шляхом сплати страхового відшкодування в розмірі 18 227,37 грн., а тому рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Українська страхова група» про доплату страхового відшкодування в розмірі 
31 262,63 грн. не підлягають задоволенню в повному обсязі. 
   ОСОБА_2 рішення суду не оскаржувала.
            У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» , не погодившись із Звітом № 757-19 від 24 жовтня 2019 року з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи до суду не зверталось, а оскільки розрахунки сторін відрізняються, подав до суду апеляційної інстанції  клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач після настання ДТП своєчасно звернулася до страховика із заявою про виплату їй страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , з якою страховик уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а страхова компанія безпідставно відмовила їй у виплаті страхового відшкодування в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком. При цьому суд вважав рішення страховика про наявність вини у вчиненні ДТП як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 таким, що не ґрунтується на нормах ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентуються спеціальним законом - ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
     Відповідно до абз. 3 п. 2.11  Правил дорожнього руху   України, який узгоджується із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі  складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.
      При оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складення її учасниками європротоколу без виклику відповідного підрозділу МВС України) не складається постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.
     Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди.
          На виконання умов  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплат страхового відшкодування», Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МСТБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до зазначеної Інструкції, у Європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.
Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
      Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України,  страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.                                            Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Згідно із ст. 29 Закону України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Встановлено, що 10.10.2019 року в м. Києві по вул. Верхній Вал, 40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mazda», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача.         
Невідкладно, після настання вказаної ДТП та на місці ДТП водії транспортних засобів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» склали спільне повідомлення про ДТП (Європротокол), де водій транспортного засобу «Hyundai», д.н.  НОМЕР_1 ОСОБА_2 повністю визнала свою вину ( а.с.10).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №АМ/6879510 ПрАТ «СК «Українська страхова група» з лімітом відповідальності 50000,00 грн. ( а.с.75).
11.10.2019 року ОСОБА_2 звернулась  до ПрАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надала письмові пояснення про обставини поді ( а.с. 76-78).
Цього ж дня, до ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулась ОСОБА_1   з заявою про виплату страхового відшкодування, повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надала письмові пояснення про обставини ДТП ( а.с.79-81).
Листом від 07.11.2019 року за №03/5760 ПрАТ «СК «Українська страхова група» повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 15 791,91 грн., зазначивши при цьому, що відповідно до зібраних матеріалів є підстави вважати, що відповідальними за настання ДТП, яке сталося 10.10.2019 року є як водій транспортного засобу «Hyundai», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , так і водій  транспортного засобу «Mazda», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , унаслідок чого страхова сума підлягає поділу відповідно до ст. 36.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( а.с. 88-89).
Вказане рішення було прийнято на підставі рапорту аварійного комісара від 04.11.2019 року, в якому зазначено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винні обидва водії: водій автомобіля «Hyundai», д.н. д.н.  НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яка порушила вимоги п.п. 2.3 б), 12.1, 12.3 ПДР України та водій автомобіля «Mazda», д.н. д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , яка порушила вимоги п.п. 10.1, 10.3 ПДР України (а.с.82-83).
12.11.2019 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» склало страховий акт №ДКЦВ-18812 та розрахунок суми страхового відшкодування на підставі калькуляції від 31.10.2019 року, яке становить 15 791,91 грн. указана сума14.11.2019 року була перерахована ОСОБА_1 ( а.с.90-92).
02.12.2019 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» склало страховий акт №ДКЦВ-18812/1 та розрахунок суми страхового відшкодування на підставі Звіту №ДКЦВ-18812-К про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного 22.11.2019 року  оцінювачем ФОП ОСОБА_4 (а.с. 93-157), відповідно до якого здійснило 02.12.2019 року  позивачу доплату страхового відшкодування у розмірі 2 435,46 грн. Вартість матеріального збитку відповідно до указаного звіту становить 40 364,68 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,6849 ( а.с.159-161).
Не погодившись із рішенням ПрАТ «СК «Українська страхова група», ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, до якого додала Звіт № 757-19 від 24 жовтня 2019 року про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mazda», д.н. НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 62 785,61 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,7 (а.с. 22-57).
Заперечуючи проти розміру шкоди, заподіяної транспортному засобу позивача, визначеної останньою на підставі Звіту № 757-19 від 24 жовтня 2019 року, ПрАТ «СК «Українська страхова група» з клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи до суду першої інстанції не зверталось, а подавши апеляційну скаргу на рішення суду таке клопотання не заявляло і суду апеляційної інстанції.
 Позивач суду першої інстанції клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи також не заявляв.
    Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про призначення автотоварознавчої експертизи, оскільки з таким клопотанням до суду першої інстанції не звертались та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Як убачається з Європротоколу від 10.10.2019, він складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі.
Сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин участі в ній.
           Водій автомобіля «Hyundai», д.н. д.н.  НОМЕР_1 ОСОБА_2 , визнала свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 10.10.2019, про що міститься відмітка в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду.
Цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину/.
           Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП.
            За таких обставин, посилання ПрАТ «СК «Українська страхова група» на наявність вини у здійсненні ДТП як ОСОБА_2 , так і позивача, що встановлена на підставі рапорту аварійного комісара, на увагу не заслуговує, оскільки в такому випадку нівелюється мета законодавця, втілена у пункті 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За вказаних обставин рішення ПрАТ «СК «Українська страхова група» про виплату ОСОБА_1 лише половини страхового відшкодування з урахуванням вини позивача не ґрунтується на вимогах закону.
Вирішуючи питання щодо розміру страхового відшкодування, суд першої інстанції взяв до уваги Звіт № 757-19 від 24 жовтня 2019 року, наданий позивачем, визнавши його обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи.
Заперечуючи проти вказаного Звіту, ПрАТ «СК «Українська страхова група» надала Звіт №ДКЦВ-18812-К, складений на його замовлення  22.11.2019 року.
         Статтею 212 ЦПК України  передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Оцінюючи надані сторонами докази щодо розміру матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.
           Як убачається із  Страхового акту №ДКЦВ-18812 рішення про здійснення страхового відшкодування позивачу у розмірі 15 791,91 грн. прийнято ПрАТ «СК «Українська страхова група» 12.11.2019 року на підставі калькуляції №ДКЦВ-18812 від 31.10.2019 року без проведення експертизи. 
           Будь-яких доказів того, що розмір страхового відшкодування  страховиком було узгоджено з особою, яка має право на отримання відшкодування ( ОСОБА_1 ) матеріали, надані ПрАТ «СК «Українська страхова група», не містять, як відсутні докази і того, що за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
           Оцінка, належного позивачу автомобіля, на замовлення страховика була здійснена лише 15.11.2019 року, що вбачається із Звіту №ДКЦВ-18812-К, складеного на його замовлення  22.11.2019 року.
           За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що страховиком визначення розміру страхового відшкодування позивачу здійснено з порушенням п. 36.2. ст. 36  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 22 цього Закону, відповідно до якої яким страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду.
            Звіт № 757-19 від 24 жовтня 2019 року, наданий позивачем, складений особою, яка має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 року. Розмір шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу (позивачу), визначений з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Коефіцієнт зносу склав величину - 0,7, що навіть більшим за визначений страховиком коефіцієнт (0,6849).
На підставі викладеного, зважаючи на норми ст. ст. 77-80 ЦПК України, указаний Звіт є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 ..
           З клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи ПрАТ «СК «Українська страхова група» не зверталось до суду першої інстанції.
           Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.   
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України ЦПК України, суд,
 
                                                ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України  не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складено «21» вересня 2021 року.

Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	Д.Р. Гаращенко    	
 	А.С. Сержанюк