ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1244/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/54/21 Категорія: 310020000  	Свитка С. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 липня 2021 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу –  ОСОБА_1 ;
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  - адвоката Шахова Володимира Анатолійовича на рішення Корсунь - Шевченківського районного суду  Черкаської області від 26 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 

в с т а н о в и л а :

У січні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до   ОСОБА_2  про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 13 серпня 2020 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за заявою ОСОБА_2 було видано судовий наказ, яким стягнуто аліменти користь ОСОБА_2 на утримання дочки в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.
Вважає, що суттєвою обставиною для визначення розміру аліментів яка має значення та повинна бути врахована судом є те, що у позивача є ще одна дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем.
Крім того, позивач зазначає, що він офіційно не працює, постійного прибутку не має. Джерелом доходу є різного роду участь в комерційній діяльності, що пов`язана з будівництвом та суміжними галузями.
Зменшення розміру сплати аліментів на дочку дасть змогу матеріально і фінансово в рівних частках забезпечити утримання обох дітей, виходячи із фінансової спроможності позивача, та вважає що саме таким чином буде досягнуто справедливого балансу інтересів обох дітей.
На підставі наведеного, просив суд розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 зменшити до однієї десятої частини усіх видів заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду  Черкаської області від 26 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану в зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Наявність ще одної малолітньої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представника  ОСОБА_1  - адвокат Шахов В.А.подав апеляційну скаргу, та  просив суд рішення Корсунь - Шевченківського районного суду  Черкаської області від 26 квітня 2021 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини які мають значення для справи що призвело до помилкового прийняття рішення в зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує, що у позовній заяві позивачем була наведена обставини як на підставу для зменшення розміру аліментів те, що у позивача на утриманні є ще одна дитина, яка проживає разом з ним.
Вважає, що рішення що оскаржується призведе до порушення інтересів дітей, оскільки  ОСОБА_1 офіційно не працює і відповідно до норм ч. 2 ст. 195 СК України, має сплачувати аліменти виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення помилково взято до уваги в сукупності обставини щодо майнового та сімейного стану. Позовна заява була мотивована обставиною для зменшення розміру аліментів, виключно з підстав зміни саме сімейного стану.
23 червня 2021 року ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області законне і обґрунтоване та прийняте у повній відповідності норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ОСОБА_1 безпідставна та не підлягає до задоволення.
Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно судового наказу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року у справі №699/590/20 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в частці в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочато з часу подачі заявником заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 30 липня 2020 року. 
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Аналогічні положення містяться в частині п`ятій статті 183 СК України.
Вирішуючи справу за позовом боржника (платника аліментів) про зменшення розміру аліментів, після видачі судом наказу про їх стягнення у частці від заробітку (доходу), суд повинен керуватися в першу чергу положеннями статті 192 СК України, та положеннями статті 182 цього Кодексу.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Батьки повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для його нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).
Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
Звертаючись в суд з позовом про зменшення розміру аліментів стягнутих на утримання дочки позивач вказував таку підставу як наявність у нього ще однієї неповнолітньої дитини, а саме сина ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції врахував положення  ст. 192 СК України та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено наявності підстав для зменшення розміру аліментів стягнутих на утримання дочки судовим наказом. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що сам по собі факт наявності у позивача іще однієї неповнолітньої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а доказів того, що в зв`язку з цим погіршився його матеріальний стан та він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом при виданні судового наказу про стягнення аліментів, останній суду не надав. 
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що підставами для зміни розміру аліментів в розумінні положень статті 192 СК України є обставини, які можуть виникнути після ухвалення рішення про встановлення розміру аліментів, а з матеріалів справи вбачається, що син ОСОБА_6 про перебування якого на утриманні позивач посилається як на підставу зменшення розміру аліментів, народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто за три роки до видання судового наказу. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що позивач будучи незгідним з розміром аліментів визначених до стягнення судовим наказом, оскаржував його в порядку встановленому ст. 170 ЦПК України.
Посилання в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення призвело до несправедливого визначення розміру аліментів , що вплине на нерівні умови утримання обох дітей та наведений розрахунок відносно середньої заробітної плати для даної місцевості, колегія суддів не може прийняти до уваги оскільки оскаржуваним рішення розмір аліментів, які підлягають стягненню з апелянта не встановлювався. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  - адвоката Шахова Володимира Анатолійовича залишити без задоволення. 
Рішення Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді