ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1310/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/262/21 Категорія: на ухвалу 	Романенко В. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 липня 2021 року                                                          м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. 	
секретар 	Винник І.М.	

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (скаржник),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гончар Л.В. в інтересах  ОСОБА_3 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.04.2021 (повний текст складено 22.04.2021, суддя в суді першої інстанції Романенко В.А.) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 овича до Тере ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

на розгляді в суді перебуває дана цивільна справа з позовними вимогами до відповідачів про солідарне стягнення з них на користь позивача заборгованості за договором позики від 17.01.2017 в загальній сумі 8496236,00 грн.
Також представником позивача адвокатом Ремша Д.С. перед судом порушено питання про забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 510266971101, яка належить ОСОБА_3 , та заборонити третім особам вчиняти будь-які дії щодо порушення права володіння, користування та розпорядження 1 / 2 частиною вказаної квартири.
В обґрунтування вказано на те, що відповідач Тере ОСОБА_6 за розпискою від 17.01.2017 зобов`язався повернути позивачу 6 375 600,00 грн., що має відповідати в еквіваленту 230000 доларів США по курсу НБУ до 17.01.2018, однак взятих зобов`язань не виконав.
Крім того, після отримання зазначених вище коштів, ОСОБА_7 23.11.2017 з метою ухилення від сплати боргу передав в іпотеку власну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 про що свідчить інформаційна довідка №240337641 від 13.01.2021.
Боржники уникають спілкування з кредитором та тривалий час не повертають борг, вчиняють дії для ухилення від відповідальності за боргом, тому є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим повернення кредитору значної суми боргу.
У відповідності до інформаційної довідки № 249453836 від 23.03.2021 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відповідача ОСОБА_3 наявне у власності нерухоме майно - 1 / 2 частина квартири АДРЕСА_1 .
Отже за доводами заявника невжиття заходів забезпечення позову призведе до відчуження вказаного вище об`єкта нерухомості третім особам, що істотно ускладнить чи зробить неможливим поновлення порушеного права позивача на повернення боргу.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.04.202 вказану заяву про забезпечення позову задоволено - накладено арешт на 1 / 2 частину вищевказаної квартири та заборонено вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження вказаної квартири.
Суд вказав, що наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Гончар Л.В. подала 09.06.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу та 14.06.2021 – уточнену апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та залишити без задоволення заяву про забезпечення позову. В обґрунтування вказано на те, що ОСОБА_3 не надавала своєї згоди на отримання в позику Тере ОСОБА_8 грошових коштів від позивача, які не використовувались в інтересах сім`ї. Шлюб між нею та Тере ОСОБА_8 розірвано 09.06.2017, з кінця 2015 року вони не проживали однією сім`єю. Нотаріально посвідченою заявою від 27.02.2018 Тере ОСОБА_6  вказав, що ОСОБА_3 під час шлюбу за особисті кошти набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка є її особистою власністю. Накладенням арешту на квартиру порушується право власності неповнолітньої доньки скаржника, яка є власником іншої 1 / 2 частини цієї квартири, отже суд мав запитати дозвіл органу опіки та піклування на вжиття заходів забезпечення позову у справі, адже вказані органи мають санкціонувати (дозволяти) укладення правочинів щодо майна неповнолітніх осіб за вимогами ст. 177 СК України. Заявник не довів, що існують обставини, які свідчать про те, що без вжиття заходів забезпечення позову буде ускладнено виконання рішення суду у справі, та не довів співмірність заходів забезпечення позову до позовних вимог у справі. Суд не дослідив чи має Тере ОСОБА_6 інше майно, за рахунок якого можна задовольнити вимоги позивача. Суд відклав розгляд заяви про забезпечення позову для подання заявником додаткових доказів, які, однак, подані не були, попри що суд вжив заходи забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 просив суд апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою. 

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України. 
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 – шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії (як у цій справі).
Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Застосовуючи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, яке належить одному з відповідачів у справі ( ОСОБА_3 є власником 1 / 2 частини квартири АДРЕСА_1 ) та заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження такого майна, суд у цій справі виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів позивача у разі задоволення позову та стягнення з відповідачів солідарно на його користь заборгованості за договором позики.
Такий висновок суду першої інстанції по суті вимог заяви про забезпечення позову апеляційний суд вважає вірним частково.
Так спір у справі наявний з приводу солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики у загальній сумі 8 496 236,00 грн. При цьому інтерес позивача, за обставин цієї справи, полягає у можливості задоволення його вимог, заявлених у тому числі і до співвласника квартири ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договорами позики у спосіб звернення стягнення на майно боржника. 
Оскільки у разі вчинення будь-яких дій в результаті яких буде відчужено майно одного з відповідачів, за рахунок якого теоретично можливо задовольнити вимоги кредитора про повернення заборгованості, є обґрунтовані підстави вважати, що таке відчуження майна призведе до ускладнення можливого виконання рішення суду в цій справі про стягнення заборгованості, адже позивач не зможе задовольнити свої вимоги у спосіб звернення стягнення на це майно.
Таким чином апеляційні доводи скаржника про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та про неспівмірність заявлених у справі вимог до вжитих заходів забезпечення позову є помилковими. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ціна позову складає 8 496 236,00 грн.
Отже висновки суду в цій справі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову є вірними.
У аспекті вищенаведеного апеляційний суд відхиляє всі доводи скаржника про те, що   спірна квартира придбана за її особисті кошти та не є спільним майном колишнього подружжя відповідачів, кошти від договору позики використані не в інтересах сім’ї, суд не встановив чи має боржник ОСОБА_7 інше майно, адже позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено, в тому числі, і до самої ОСОБА_3 , тобто у разі задоволення відповідних позовних вимог вказаний відповідач також буде зобов`язана погашати заборгованість перед позивачем і своїми особистими коштами та майном.
Посилання скаржника у справі на те, що накладенням арешту на квартиру порушується право власності неповнолітньої доньки скаржника, яка є власником іншої 1 / 2 частини цієї квартири, отже суд мав запитати дозвіл органу опіки та піклування на вжиття заходів забезпечення позову у справі, апеляційний суд оцінює критично, адже заходи забезпечення позову вжито тільки щодо частки у квартирі, яка належить відповідачу ОСОБА_3 , а не щодо частки іншого співвласника.
Посилання скаржника на те, що суд відклав розгляд заяви про забезпечення позову для подання заявником додаткових доказів, які, однак, подані не були, попри що суд вжив заходи забезпечення позову на правильність вищенаведених висновків у цій справі не впливають.
Одночасно апеляційний суд враховує, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно одного з відповідачів, буде не повністю відповідати обставинам цієї справи, адже арешт обмежить у тому числі і право на користування таким майном (державний виконавець при здійсненні виконання судового рішення про забезпечення позову, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснить опис арештованого майна та вчинить дії по забороні будь-яким особам використовувати таке майно), що може привести до необґрунтованого обмеження власника майна у праві на користування житлом. 
При цьому суд першої інстанції взагалі не обґрунтував свої висновки щодо необхідності в даному випадку застосування одночасно двох окремих та відмінних за своєю правовою природою видів забезпечення позову.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що належним видом забезпечення позову буде саме застосування заборони відчуження відповідного майна, про що, зокрема, вказано в оскарженій ухвалі суду першої інстанції в цій справі.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.04.2021 про забезпечення позову у даній справі слід скасувати в частині вжиття заходів забезпечення позову у виді арешту квартири, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову щодо таких вимог , в решті – ухвала суду має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 442 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.04.2021 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 овича до Тере ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики – скасувати в частині вжиття заходів забезпечення позову у виді арешту квартири.
У задоволенні вимог заяви адвоката Ремша Д.С., діючого в інтересах позивача ОСОБА_9 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру – відмовити.
У решті ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.04.2021 про забезпечення позову в даній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 14.07. 2021.

Суддя-доповідач                        

       Судді