ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

21 липня 2021 року
м. Харків

справа №621/1310/20
провадження № 22-ц/818/3559/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Кругової С.С., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря – Гармаш К.В.

учасники справи:
позивач :  ОСОБА_1 ,
відповідач : ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, що підлягає спадкуванню та визнання права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року, постановлену в складі судді Назаренко О.В., 

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину, який в подальшому уточнив та просив визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом як обов`язкову частку у спадщині; визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером 6321710100:01:009:0177, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги щодо такої спадщини, яка не охоплена заповітом.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та просив визнати за ним право власності на ѕ частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321710100:01:009:0177, яка розташована у АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.10.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 – задоволено; визнано за ним право власності на ј частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом, як обов`язкова частка у спадщині, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , та право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 580 кв м, кадастровий номер 6321710100:01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 року ухвалу Зміївського районного суду від 02 листопада 2020 року про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року провадження у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що п. З ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачає, що підставою для закриття провадження у справі є наявність набравшого законної сили рішення суду або ухвали суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами є підставою для закриття провадження у справі. Натомість ухвала Зміївського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року про залишення зустрічного позову без розгляду була скасована Харківським апеляційним судом, а тому не набрала законної сили, про що достовірно відомо суду першої інстанції. Суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення повторює свою помилкову тезу про те, що спір, який виник між позивачем та ОСОБА_2 має один і той самий предмет і підстави, що не відповідає дійсності. Так предметом позову ОСОБА_2 є визнання за ним права власності на 1/4 частину спадкового будинку та на 1\2 частину земельної ділянки. Натомість предметом зустрічного позову є визнання за ОСОБА_1 права власності на 3\4 частини спадкового будинку та земельну ділянку. Тобто предмети первісного позову та зустрічного позову є різними та не є тотожними. Підставою позову ОСОБА_2 є наявність у нього права на обов`язкову частку у спадщині та права на спадкування як спадкоємця першої черги за законом на майно, яке не охоплене заповітом. Тоді як підставою зустрічного позову є укладання заповіту щодо спірного будинку та наявність у зв`язку з цим права на спадкування спірної земельної ділянки. Позов ОСОБА_2 та зустрічний позов повністю не співпадають за матеріально- правовими вимогами та підставами заявлених позовних вимог. Зустрічний позов є взаємопов`язаним з первісним позовом ОСОБА_2 , однак не є тотожнім.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження  в даній справі,  суд  першої  інстанції виходив з того, що  підстави позову у вже розглянутій цивільній справі та у справі за зустрічним позовом є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з однакових підстав.
Апеляційний суд не  погоджується  з таким висновком  суду  першої  інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04грудня 2019року у справі №917/1739/17 (провадження№ 12-161гс19 ) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту права або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Як вбачається з рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2020 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за законом, як обов`язкова частка у спадщині, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 580 м кв, кадастровий номер 6321710100:01:009:0177, за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 .

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, просив визнати за ним право власності на ѕ частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 та на земельну ділянку з кадастровим номером 6321710100:01:009:0177, яка розташована в АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

22.10.2020 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив визнати за ним право власності на Ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером 6321710100:01:009:0177, яка розташована в АДРЕСА_3 

Отже, вимоги заявлені ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ѕ частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на Ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером 6321710100:01:009:0177, яка розташована в АДРЕСА_3 не є ідентичними вимогам ОСОБА_2 .

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у даній справі заявлені позивачем  вимоги не були предметом судового розгляду і рішення суду по цим вимогам не приймалось.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без дотримання норм процесуального права і наявні підстави для її скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 372, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                               С.С. Кругова