ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 р.	Справа № 440/3567/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Н.І. Слободянюк) від 25.09.2020 року по справі №440/3567/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради",  в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 22 січня 2020 року про огляд хворого ОСОБА_1 в повторному порядку за його скаргою на рішення районної МСЕК.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Полтавської міжрайонної МСЕК №1 від 18 грудня 2019 року вирішено припинити лікування хворого ОСОБА_1 . Вказане рішення позивачем оскаржено в адміністративному порядку. Полтавським обласним центром медико-соціальної експертизи Полтавської області розглянуто його скаргу та прийнято рішення від 22 січня 2020 року. З вказаним рішенням позивач не погоджується та вважає, що його скаргу розглянуто неуповноваженою особою, оскільки Полтавська міжрайонна МСЕК №1 є структурним підрозділом Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області, а тому вказані суб`єкти є однією і тією ж юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 41467163.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що приймаючи рішення суд першої інстанції необґрунтовано надав правову оцінку рішенню відповідача від 22 січня 2020 року, чим фактично змінив підстави та предмет позову, оскільки позивач не оскаржував його зміст, а оскаржував сам факт прийняття відповідачем до розгляду заяви, її розгляд та прийняття рішення. Також зазначив, що відсутність будь-яких заперечень по суті позову з боку відповідача, неподання ним у встановленому порядку витребуваних судом доказів та подання відзиву поза межами встановленого для цієї дії строку без обґрунтування причин поважності, суд першої інстанції незаконно використав надані відповідачем документи та, враховуючи, що вони не мають відношення до предмету позову, неправомірнообґрунтував ними рішення. Вказані порушення зумовили неправильну оцінку матеріалів справи, що призвело до винесення незаконного і необґрунтованого рішення.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, з 18 червня 2015 року позивачу  встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0477799 від 24 червня 2015 року /а.с. 20/.
Згідно з направленням на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), виданим КП “2-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради” 05 грудня 2019 року та направленим за вих.№1899 від 12 грудня 2019 року /а.с. 64, 68-70/, позивача направлено для огляду МСЕК з метою вирішення питання щодо продовження чи не продовження листка непрацездатності.
Відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради" №16/3 від 18 грудня 2019 року /а.с.62-63/, 18 грудня 2019 року Полтавською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією загального профілю Східного госпітального округу КП "ПОЦМСЕ" проведено огляд позивача, за результатами якого медико-соціальною експертною комісією вирішено підтвердити ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання з ураженням ОРА безтерміново. Тривалість тимчасової непрацездатності згідно лікарняного листа з 03 березня 2019 року по 27 червня 2019 року та з 15 липня 2019 року по цей час, становить 268 днів. 
Позивач звернувся до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради" зі скаргою на рішення Полтавської міжрайонної МСЕК №1 від 18 грудня 2019 року  (вх. від 20 грудня 2019 року) /а.с.25-28/, в якій він відповідно до пунктів 12 та 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року, оскаржив рішення Полтавської міжрайонної МСЕК №1 від 18 грудня 2019 року та зазначив, що цим рішенням припинено лікування хворого ОСОБА_1 у зв`язку з закриттям лікарняного листка з причини визнання його з 12 грудня 2019 року інвалідом ІІ групи. Також зазначив, що відповідно до положень Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13 листопада 2001 року, направлення його для огляду МСЕК повинно було бути здійснено у випадку, коли хворий був звільнений від роботи безперервно протягом чотирьох місяців або протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням чи його ускладненням за останні дванадцять місяців, тобто не раніше 20 грудня 2019 року, тоді як КП “2-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради”  направило його на огляд МСЕК 12 грудня 2019 року. Відтак, у Полтавської міжрайонної МСЕК №1 були відсутні підстави для його огляду. Крім того, підставою для припинення його лікування, закриття листка непрацездатності серії АДЦ №139994 став висновок Полтавської міжрайонної МСЕК №1 про встановлення йому з 12 грудня 2019 року ІІ групи інвалідності, що не відповідає дійсності, оскільки ІІ група інвалідності йому встановлена з 18 червня 2015 року, тобто вже понад 4,5 років назад. Отже, закриття листка непрацездатності серії АДЦ №139994 та припинення його лікування створило умови, за яких він був змушений стати до роботи, хоча стан його здоров`я не дозволяв йому приступити до виконання своїх обов`язків, внаслідок чого виникла загроза його звільнення роботодавцем АТ “Полтаваобленерго” у зв`язку з прогулом.
Позивач звернувся до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради" із повторною скаргою на рішення Полтавської міжрайонної МСЕК №1 від 18 грудня 2019 року  (вх.№17 від 17 січня 2020 року) /а.с.30/, в якій він зазначив, що відповідно до пункту 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року, упродовж місяця повинно бути проведено повторний його огляд, проте станом на 17 січня 2020 року не вчинено жодних дій щодо підготовки повторного огляду, у зв`язку з чим вдруге просить провести повторний його огляд  та прийняти відповідне рішення про визнання його тимчасово непрацездатним до відновлення працездатності. 
Відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради" №168 від 22 січня 2020 року /а.с.60-61/, 22 січня 2020 року Обласною транспортно-радіологічною медико-соціальною експертною комісією КП "ПОЦМСЕ" проведено повторний огляд позивача, за результатами якого медико-соціальною експертною комісією вирішено безтерміново підтвердити ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання з ураженням ОРА.
Позивач повторно звернувся до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради" зі зверненням від 27 січня 2020 року /а.с. 29/ про надання рішення Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи про результати його огляду, що відбувся 22 січня 2020 року.
Листом Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради" №89 від 30 січня 2020 року /а.с.31/ позивачу на його скаргу, звернення і запит від 17 січня 2020 року та від 27 січня 2020 року повідомлено, що Полтавською міжрайонною МСЕК №1 загального профілю йому була встановлена друга група інвалідності по загальному захворюванню з ураженням ОРА. На підставі цього рішення йому було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією сер. АВ №0551839. 12 грудня 2019 року Полтавська міжрайонна МСЕК №1 за результатами проведеної медико-соціальної експертизи підтвердила наявну у нього групу інвалідності, оскільки згідно з критеріями встановлення інвалідності наявні на момент медико-соціальної експертизи функціональні порушення в його організмі відповідали ступеню втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому ІІ ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи. Підстав для видачі чергової довідки про встановлення групи інвалідності у комісії не було. 
Не погодившись із правомірністю винесення відповідачем рішення від 22 січня 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що Обласна транспортно-радіологічна медико-соціальна експертна комісія КП "ПОЦМСЕ" уповноважена здійснювати перегляд рішення Полтавської міжрайонної медико-соціальною експертної комісії загального профілю Східного госпітального округу КП "ПОЦМСЕ" від 18 грудня 2019 року за результатом проведеного огляду позивача.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, визначено Законом України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” № 875-XII від 21 березня 1991 року /далі - Закон № 875-XII/.
Згідно зі статтею 3 Закону № 875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.
Захист прав, свобод і законних інтересів осіб з інвалідністю забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом.Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю (ст. 6 Закону № 875-XII).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” № 2961-IV від 06 жовтня 2005 року /далі - Закон № 2961-IV/, медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.
Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Згідно з ч.ч. 8-9 ст. 7 Закону № 2961-IV, медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною); причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю спеціального автомобільного транспорту і протипоказання до керування ним.
Медико-соціальні експертні комісії: встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів; забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні; вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю.
Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 12 ст. 7 Закону № 2961-IV).
Постановою Кабінету Міністрів України “Питання медико-соціальної експертизи” №1317 від 03 грудня 2009 року затверджено Положення про медико-соціальну експертизу /далі – Положення про МСЕ/ та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності /далі – Положення №1317/.
При цьому, Положення про МСЕ визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Відповідно до положень пункту 4 Положення про МСЕ, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.
Міські та районні комісії утворюються з розрахунку одна комісія на 100 тис. чоловік віком 18 років і старше, міжрайонні - у районах і містах з кількістю населення менш як 100 тис. чоловік.
МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.
Утворення, реорганізація та ліквідація Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських, міських, міжрайонних, районних медико-соціальних експертних комісій та призначення і звільнення їх керівників визначається Положенням про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ та Положенням про Кримський республіканський, обласний, Київський та Севастопольський міський центр (бюро) медико-соціальної експертизи, які затверджуються МОЗ.
Пунктом 11 Положення про МСЕ  встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії, зокрема: 1) визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; 2) складають та корегують індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, і контролюють ефективність її виконання; 4) ведуть облік громадян, які пройшли медико-соціальну експертизу, вносять відповідно до компетенції до Централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про громадян, які пройшли медико-соціальну експертизу.
Згідно з пунктом 12 Положення про МСЕ, Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема: здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання. 
Відповідно до пунктів 15, 17, 18, 19, 22 Положення про МСЕ, комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.
Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.
Також, порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії) визначає Положення № 1317.
Відповідно до пунктів 23 та 24 Положення № 1317, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.
Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.
Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку (п. 25 Положення №1317).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що спеціальним законодавством встановлено систему органів медико-соціальної експертизи(обласних та міжрайонних МСЕК)та розмежовано їх повноваження.
При цьому до повноважень міських, міжрайонних, районних комісій належить визначення ступеня обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, та встановлення їм інвалідності, а до повноважень обласних МСЕК - здійснення контролю за діяльністю  районних, міжрайонних, міських комісій шляхом перевірки правомірності прийнятих ними рішень, а також повторного огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржують рішення районних, міжрайонних, міських комісій.
З урахуванням  вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Обласна транспортно-радіологічна медико-соціальна експертна комісія КП "ПОЦМСЕ" уповноважена здійснювати перегляд рішення Полтавської міжрайонної медико-соціальною експертної комісії загального профілю Східного госпітального округу КП "ПОЦМСЕ" від 18 грудня 2019 року за результатом проведеного огляду позивача.
Також, оскільки норми Закону України “Про звернення громадян” є загальними положеннями законодавства щодо регулювання порядку звернення громадян по відношенню до норм Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", а також Положення про МСЕ та Положення №1317, які є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судом першої інстанції було правомірно відхилено доводи позивача, що перегляд рішення суперечить положенням Закону України “Про звернення громадян”.
При цьому, судом першої інстанції також зазначено, що під час судового розгляду справи інші доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення позивачем не заявлялися.
В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про зміну судом першої інстанції підстав та предмету позову.
З приводу посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції із зазначених позивачем підстав.
Порушеньсудом першої інстанції норм процесуального права, які відповідно до ч. 3 ст. 317 КАС України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року по справі №440/3567/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  08.07.2021 року