ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року                                                      Справа № 902/1706/13(902/959/20) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Тимошенко О.М. 

секретар судового засідання Берун О.О. 

за участю представників сторін:
позивача: представник Луценко Р.О. - адвокат
відповідача: представник Ліфанова Л.М. - адвокат    

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 30.03.21р. суддею Тісецьким С.С. у м. Вінниці, повний текст складено    09.04.21р. у справі № 902/1706/13(902/959/20)
за позовом Арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича в інтересах банкрута - ФОП Бойдаченка Антона Павловича
до ОСОБА_1    
про витребовування майна
в межах справи № 902/1706/13
за заявою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"
до Фізичної особи-підприємця Бойдаченко Антона Павловича
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.
1.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 у справі № 902/1706/13 (902/959/20) позов задоволено повністю. 
1.2. Витребувано від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича магазин з прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101.
1.3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича 2134,80 грн витрат на сплату судового збору.
2. Короткий зміст процесуального рішення суду першої інстанції.
2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим що, спірне майно - магазин з прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 неправомірно перебувало у власності ОСОБА_3 і останнім неправомірно таке майно було відчужено для ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 14.05.2020.
2.2. Такі дії призвели до порушення прав боржника Бойдаченка Антона Павловича , яке підлягає відновленню шляхом повернення майна, що знаходиться у третіх осіб - в порядку, визначеному статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства.
2.3. Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими у суді першої інстанції письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про витребування від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича нерухомого майна - магазину з прибудовою за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101, у повному обсязі.
3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.
3.1. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області із апеляційної скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 у справі № 902/1706/13 (902/959/20) повністю та відмовити у задоволенні позову.
3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а відтак рішення від 30.03.2021 є незаконним та підлягає скасуванню.
3.3. Розглядаючи спір щодо витребування майна, суд першої інстанції не звернув увагу, що в позові про витребування майна до ОСОБА_1 , повинно б було відмолено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду справи про витребування майна не встановлено всі юридичні факти, які визначенні статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: що майно набуто з відповідних правових підстав; чи є підстави набуття майна законними; чи є набувач майна добросовісним набувачем.
3.4. Апелянт вважає, що позов про витребування майна, яке відчужене стороною недійсного правочину, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. Відповідач є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ОСОБА_3 , тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України.
3.5. Відповідач мала усі підстави вважати, що договори відчуження, за якими вона придбавала спірне майно є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікувала, що ОСОБА_3 , відчужуючи нерухоме майно, має право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.
3.6. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з незаконними діями Бойдаченка А.П. (власника) та бездіяльністю арбітражного керуючого, допущеною в рамках, процедури необхідної при вчинені правочинів з нерухомим майном з метою запобігання шахрайства та обов`язковість якої встановлена чинним законодавством України, зокрема, щодо обов`язковості державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (ст. ст. З, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
3.7. Крім того відповідач вважає, що суд першої інстанції мав застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача.
4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.
4.1. 08 червня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу представника - адвоката Ліфанової Л.М. на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 по справі № 902/1706/13(902/959/20) залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
4.2.  В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній, просила вимоги апеляційної скарги задоволити в повному обсязі.
4.3. В свою чергу представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
4.4. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.
5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).
6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.
6.1. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 у справі № 902/1706/13(902/959/20) Північно-західний апеляційний господарський суд застосував норми матеріального та процесуального права, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
6.1.1. Норми матеріального права:
Конституція України;
Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);
Кодекс України з процедур банкрутства (далі по тексту постанови також - КУПБ);
Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";
Закон України "Про судовий збір".
6.1.2. Норми процесуального права:
Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);
6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).
7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.
7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.
7.2. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1706/13 за заявою АТ "ОТП Банк" про банкрутство ФОП Бойдаченка Антона Павловича.
7.3. Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника - 10.01.2014 року судом винесено постанову про визнання боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.
7.4. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13, окрім іншого, визнано недійсними договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що посвідчений 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2940 та договір дарування магазину з прибудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що був посвідчений 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2941.
7.4.1. Вказана ухвала Господарського суду Вінницької області у встановленому законом порядку не оскаржена та набрала законної сили.
7.5. Заочним рішенням Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц було витребувано від наступного набувача майна - ОСОБА_3 у власність банкрута Бойдаченка А.П. наступне майно:
- земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:012:0016, площею 0,1125 га, за адресою: АДРЕСА_3 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га, за адресою: АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер 0510136300:01:010:0023, площею 0,0793 га, за адресою: АДРЕСА_4 ;
- приміщення, магазин-кафе, з офісними, підсобними і побутовими приміщеннями, загальною площею 378,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 ;
- магазин з прибудовою, за адресою: АДРЕСА_2 ;
- житловий будинок, загальною площею 305,1 кв.м., за адресою: 
АДРЕСА_5 . Постановою Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 127/5621/16-ц вказане рішення залишено в силі.
7.6. Все зазначене майно, на переконання позивача, підлягає продажу в порядку визначеному КУПБ та за рахунок коштів отриманих від його продажу буде здійснюватися задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ФОП Бойдаченко А.П.
7.7. АДРЕСА_2 у м.Вінниці перейменована у АДРЕСА_2, відповідно до рішення Вінницької міської ради №71 від 25.12.2015.
7.8. Як зазначено позивачем у позовній заяві, все зазначене майно підлягає продажу, в порядку визначеному Кодексу України з процедур банкрутства, та за рахунок коштів отриманих від його продажу відповідно буде здійснюватись задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ФОП Бойдаченка Антона Павловича.
7.9. Як встановлено арбітражним керуючим в ході здійснення ліквідаційної процедури, 14.05.2020 року магазин з прибудовою, за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101 було відчужено поза волею власника (банкрута) та без відома арбітражного керуючого іншій особі.
7.10. Як убачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 225692956 від 26.09.2020 року, магазин з прибудовою, за адресою АДРЕСА_2 був проданий ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, серія та номер: 629, виданий 14.05.2020 року, видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.
7.11. При цьому, ні банкрут Бойдаченко А.П. особисто, ні арбітражний керуючий, який призначений ліквідатором банкрута, не відчужували та не укладали з ОСОБА_1 вищевказаного договору.
7.12. На момент придбання відповідачем спірного майна, власником вказаного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значився ОСОБА_3 - син банкрута Бойдаченка А.П .
7.13. Відтак відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника майна не відповідали дійсності, оскільки спростовувались заочним рішенням Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц, згідно якого з 21.06.2016 року власником спірного майна фактично був вже не ОСОБА_3 , а його батько - Бойдаченко Антон Павлович , який визнаний банкрутом господарським судом та щодо якого здійснюється ліквідаційна процедура.
7.14. При цьому, повний текст заочного рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц міститься в єдиному державному реєстрі судових рішень, за посиланням: http://reestr.court.gov.ua/Review/58692035.
7.15. Отже, відповідач при необхідності мала можливість шляхом пошуку за ключовими словами в єдиному державному реєстрі судових рішень довідатися про те, що відчужуване майно, яке вона має намір купити хоча і зареєстроване за ОСОБА_3 , однак йому насправді не належить відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц. Тобто, ОСОБА_3 на момент укладення договору купівлі-продажу спірного майна не був власником вищевказаного майна і відповідач могла і повинна була це знати, оскільки відомості з єдиного державного реєстру судових рішень є загальнодоступними.
7.16. Також, посилаючись на норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та судову практику, позивач зазначає, що не дивлячись на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був запис про власника спірного майна ОСОБА_3 , пріоритет над вказаними записами має правовстановлюючий документ, яким спростовується такий запис, а саме - заочне рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц, текст якого міститься в єдиному державному реєстрі судових рішень.
7.17. Покликаючись на положення ст.ст. 387, 388 ЦК України, позивач просив суд витребувати від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича магазин з прибудовою за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101.
7.18. В свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що придбала спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, який 14.05.2020 посвідчений Терещенко В.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 629.
7.18.1. При вчинені нотаріальної дії, приватний нотаріус перевірила документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, що відчужувалося (для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства) та перевірила наявність речових прав на вказане майно на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
7.18.2. Згідно відомостей, що містилися в Державному реєстрі речових прав право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_3 . Також вказаний факт визнає арбітражний керуючий, який вказує у позовній заяві, що на момент придбання відповідачем спірного майна, власником вказаного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значився ОСОБА_3 - син Бойдаченка Антона Павловича .
7.18.3. Доводи арбітражного керуючого про те, що відчужуване майно, хоча і зареєстроване за ОСОБА_3 , однак насправді йому не належить відповідно до заочного рішення суду, є необґрунтованими та незаконними, а саме такими, що суперечать вимогам ст. 334 ЦК України та ст. ст. 3, 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень".
7.18.4. Відповідач не знала і не могла знати, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати вказане майно або мав інші обмеження щодо розпорядження спірним майном, оскільки відповідно до п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
7.18.5. При укладені договору купівлі-продажу спірного майна, нотаріус не виявила ніяких заборон відчуження або арешту майна, тому відповідач є добросовісним набувачем.
7.18.6. Твердження арбітражного керуючого про те, що відповідач могла і повинна була знати, що ОСОБА_3 не є власником цього майна, оскільки повний текст заочного рішення Вінницького міського суду міститься в єдиному державному реєстрі судових рішень, який є загальнодоступним, є незаконними.
7.18.7. Відповідач є добросовісним набувачем, що підтверджується викладеними у відзиві обставинами і фактами та наданими на їх підтвердження доказами.
7.18.8. Бойдаченко А.П. допустив вибуття спірного майна з його володіння з власної волі, оскільки знехтував своїм цивільним обов`язком реєстрації права власності на нерухоме майно, обов`язковість якого встановлена Цивільним кодексом України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 
Після визнання господарським судом 05.08.2015 року договору дарування спірного майна недійсним та витребування майна від попереднього власника за рішенням місцевого суду від 21.06.2016 року, ні Бойдаченко А.П. , ні арбітражний керуючий, до моменту відчуження спірного майна у 2020 році, не вчинили ніяких дій з приводу реєстрації права власності на вказане майно, чи виконання рішення суду щодо повернення власнику майна, чи накладення будь-яких обмежень щодо розпорядження чи користування цим майном.
7.18.9. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку з бездіяльністю Бойдаченка А.П. (власника) та арбітражного керуючого, допущеною в рамках процедури необхідної при вчинені правочинів з нерухомим майном з метою запобігання шахрайства та обов`язковість якої встановлена чинним законодавством України.
7.19. Також, відповідачем у поясненні по справі заявлено про застосування строків позовної давності, із зазначенням про те, що позивачу було відомо про порушення його прав принаймні на дату - 21.06.2016, дату постановлення заочного рішення Вінницьким міським судом, і щонайменше з цієї дати починає перебіг строку позовної давності для звернення з даним позовом.
7.20. Позивач у запереченні на відзив зазначає, що твердження відповідача щодо бездіяльності Бойдаченка А.П. та арбітражного керуючого щодо державної реєстрації права власності на відчужене майно - не відповідають дійсності, оскільки по-перше, рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 набрало законної сили лише після прийняття Постанови Верховного Суду України від 21.08.2018, якою було залишене в силі вказане рішення, а по-друге, арбітражний керуючий після отримання належної копії рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 неодноразово звертався до державного реєстратора для державної реєстрації права власності на спірне майно, однак з невідомих причини в реєстрації права власності рішенням державного реєстратора було незаконно відмовлено, що підтверджується відповідними рішеннями.
7.20.1. При цьому, стосовно іншого незареєстрованого до цього часу нерухомого майна, яке також витребовувалось згідно рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016, то державні реєстратори незаконно з невідомих причин повторно відмовляють в державній реєстрації до цих пір, що підтверджується відповідними новими рішеннями державного реєстратора.
7.21. За результатами розгляду позовної заяви, позов арбітражного керуючого Микитьона В.В.  - задоволено.
7.22. Підстави задоволення позову апеляційним господарським судом наведені у пунктах 2.1.-2.3. цієї постанови.
8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.
8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та врахувавши пояснення представників сторін, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.
8.2. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8.3. Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
8.4. 21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.
8.5. Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
8.6. Згідно п. 1, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодекс України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. 
8.7. З дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
8.8. Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
8.9. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
8.10. За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
8.11. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
8.12. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
8.13. Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
8.14. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
8.15. За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
8.16. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
8.17. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
8.18. Як було встановлено, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 року, окрім іншого, визнано недійсними договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що посвідчений 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2940 та договір дарування магазину з прибудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що був посвідчений 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2941.
8.18.1. Вказана ухвала суду у встановленому законом порядку не оскаржена та набрала законної сили.
8.18.2. При цьому, в ухвалі від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13, суд дійшов висновку, що боржник - ФОП Бойдаченко А.П. на протязі року до порушення справи про банкрутство № 902/1706/13 та після порушення даної справи, на підставі договорів безоплатно здійснив відчуження нерухомого майна за рахунок якого можливе виконання боргових зобов`язань боржника перед кредитором та прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з врахуванням заяви про уточнення вимог.
8.18.3. Окрім того, за змістом вищевказаної ухвали суду, розглянувши вимогу кредитора щодо витребування з володіння ОСОБА_3 зазначених у заяві про уточнення вимог земельних ділянок, приміщень та житлового будинку, суд звернув увагу на те, що відповідачем за вимогою стосовно витребування майна у даному спорі є фізична особа.
8.18.4. За цих обставин, в ухвалі від 05.08.2015 суд дійшов висновку про припинення провадження у справі № 902/1706/13 в частині заяви щодо витребування з володіння ОСОБА_3 земельних ділянок, приміщень та житлового будинку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, якою було визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.
8.19. Водночас, судом встановлено, що арбітражний керуючий Василик В.В. звернувся до Вінницького міського суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ "ОТП Банк" та на стороні відповідача ОСОБА_4 про витребування майна.
8.19.1. Так, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року у справі № 127/5621/16-ц витребувано від ОСОБА_3 у власність Бойдаченка Антона Павловича об`єкти права власності зазначені у пункті 7.5. цієї постанови.
8.19.2. При цьому, даним заочним рішенням суду встановлено, що сторонами договорів дарування були Бойдаченко А.П. та ОСОБА_4 , особа, яка незаконно отримала у власність від Бойдаченка А.П. майно. Тобто, на момент відчуження майна Бойдаченко А.П. був власником, однак втратив своє право власності внаслідок укладення договорів дарування, які в подальшому були визнані недійсними ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13.
8.19.3. Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2017 заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 у справі №127/5621/16-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким: у задоволені позову арбітражного керуючого Василика Віталія Валентиновича до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ "ОТП Банк" та на стороні відповідача ОСОБА_4 про витребування майна відмовлено.
8.19.4. В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.08.2018 у справі № 127/5621/16-ц, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2017 скасовано, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 залишено в силі.
8.19.5. У вищевказаній постанові Верховного Суду зазначено, що розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній власник спірного майна, яке належало ФОП Бойдаченку А.П., ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки є рідним сином Бойдаченка А.П. та онуком ОСОБА_4 , а тому знав чи міг знати про процедуру банкрутства ФОП Бойдаченка А.П. та необхідність включення такого майна до ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів.
8.19.6. До того ж, як свідчать наявні в матеріалах справи відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 набув права власності на спірне майно на підставі договорів дарування, тобто на безоплатній основі.
8.20. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для витребування від ОСОБА_3 у власність ФОП Бойдаченка А.П. спірних об`єктів нерухомості та земельних ділянок. Суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, та надав їм відповідну юридичну оцінку, а тому ухвалене ним рішення про задоволення позову арбітражного керуючого Василика В. В. є законним і обґрунтованим.
8.20.1. Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
8.20.2. У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
8.20.3. Отже, встановлені вказаним вище заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц обставини щодо витребування від ОСОБА_3 у власність Бойдаченка Антона Павловича спірного майна, є преюдиціальними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України під час розгляду позовної заяви ліквідатора боржника у справі № 902/1706/13(902/959/20).
8.20.4. Таким чином згідно даного судового рішення було встановлено неправомірність перебування у власності ОСОБА_3 згаданого нерухомого майна та відповідно було поновлено право власності Бойдаченка Антона Павловича (позивача за позовом/банкрута у справі про банкрутство) на таке майно, в тому рахунку і на майно, що є предметом спору у даній справі - магазин з прибудовою за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101.
8.20.5. Водночас, 14.05.2020 між ОСОБА_3 , від імені якого за дорученням діяла ОСОБА_5 (продавець), та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір, за умовами якого, продавець передав у власність (продав), а покупець - набула у власність (купила) належну продавцю магазин з прибудовою під номером АДРЕСА_1 , (надалі - нерухомість).
8.20.6. Нерухомість, що відчужується належить продавцю, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О., 09.10.2014 за реєстром № 2497, дублікат якого виданий 11.02.2020 за реєстром № 386. Право власності зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 180172605101.
8.20.7. Згідно документів, що посвідчують право власності на вищезазначену нерухомість, в цілому вона складається з: магазину з прибудовою літ. "А", загальною площею 177,9 кв.м., огорожі № 1.
8.20.8. Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці площею 0,0488 га в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:064:0033, яка відчужується одночасно із нерухомістю, яка на ній розташована.
8.21. За домовленістю сторін продаж цей вчинено за 142320,00 гривень. Гроші представник продавця отримала від покупця повністю до підписання цього договору. Вказана ціна є погодженою сторонами, остаточною та будь-яким змінам чи доповненням не підлягає. Представник продавця стверджує, що не має ніяких майнових претензій до покупця щодо розрахунку за продану нерухомість (п. 2.1).
8.21.1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 629.
8.21.2. Наведене також стверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 225692956 від 26.09.2020, згідно якої магазин з прибудовою, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 629, виданий 14.05.2020 року, видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.
8.21.3. Відтак, наразі право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_1 .
8.22. Поряд з цим, як стверджував позивач, ні банкрут особисто, ні арбітражний керуючий (ліквідатор банкрута) не відчужували та не укладали з відповідачем вищевказаного договору, що також стверджується змістом самого договору купівлі-продажу від 14.05.2020.
8.22.1. Як стверджувала відповідач, при укладенні згаданого договору купівлі-продажу від 14.05.2020, приватним нотаріусом було перевірено документи, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на відчужуване нерухоме майно, та перевірено наявність речових прав на вказане майно на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
8.22.2. Згідно відомостей, що містилися на той час в Державному реєстрі речових прав право власності на майно, спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_3 .
8.23. Поряд з цим, як зазначено раніше, судовими рішеннями у справі № 127/5621/16-ц були встановлені обставини неправомірності перебування у власності ОСОБА_3 , зокрема, спірного нерухомого майна та наявність підстав для його витребування у власність Бойдаченка А.П. 
8.23.1. Отже, беручи до уваги те, що спірне нерухоме майно перебувало у власності ОСОБА_3 неправомірно, відтак подальше його відчуження останнім у власність ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 14.05.2020 суперечить вищевказаним судовим рішенням, які були чинними на момент укладення відповідного договору.
8.23.2. Принагідно, необхідно звернути увагу на те, що вищевказані відомості про право власності відповідача на спірне майно були внесені у період чинності заочного рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц (набрало законної сили 21.08.2018 згідно постанови Верховного Суду від 21.08.2018 по вказаній справі), яким вирішено витребувати від ОСОБА_3 у власність Бойдаченка А.П. магазин з прибудовою, за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101.
8.24. Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18, пункт 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
8.24.1. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
8.24.2. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
8.24.3. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
8.24.4. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
8.24.5. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та не скасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі.
8.24.6. Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме та необхідності застосування частини другої статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18.
8.24.7. За цих обставин, існування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про власника спірного майна ОСОБА_3 , та в подальшому внесення запису про нового власника - ОСОБА_1 , на підставі укладеного між даними особами договору купівлі-продажу від 14.05.2020, не є підставами, які підтверджують набуття відповідачем права власності на спірне майно, оскільки згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду та обставин справи, пріоритет над вказаним записом має правовстановлюючий документ, яким спростовується такий запис, а саме - заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 у справі № 127/5621/16-ц, що набрало законної сили ще 21.08.2018.
8.25. Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
8.25.1. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
8.25.2. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
8.25.3. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
8.25.4. Згідно, ст. 386 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
8.25.5. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
8.25.6. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14).
8.25.7. Такий же висновок висвітлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 року по справі № 488/5027/14-ц.
8.26. У своїй постанові від 20.02.2020 по справі № 922/719/16, Верховний Суд вказав, що в разі, коли відчуження майна відбулося іншою особою після правочину, вчиненого боржником у підозрілий період з такою іншою особою ("кредитор" у розумінні статті 20 Закону про банкрутство) і визнаного недійсним з підстав, визначених частиною першою статті 20 Закону про банкрутство, ліквідатор боржника не позбавлений права заявити вимоги про витребування майна в останнього набувача відповідно до статті 388 ЦК України, звернення ліквідатора боржника із заявою в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту порушених прав боржника, відповідає повноваженням ліквідатора боржника та не суперечить меті Закону про банкрутство.
8.26.1. Так, згідно п. 12 ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
8.27. З огляду на викладене вище, зважаючи на встановлені факти неправомірності перебування у власності ОСОБА_3 спірного майна, яке належить боржнику - Бойдаченку Антону Павловичу та його відчуження у власність відповідача за договором купівлі-продажу від 14.05.2020, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності порушених прав боржника та правових підстав для звернення ліквідатора боржника до суду із позовною заявою по справі № 902/1706/13(902/959/20) про витребування майна.
8.27.1. За наведених вище обставин та положень закону, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про витребування від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича нерухомого майна - магазину з прибудовою за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101, у повному обсязі.
8.27.2. Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом апеляційної інстанції письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, що в свою чергу спростовує обґрунтування апеляційної скарги відповідача щодо позовних вимог.
8.28. Щодо обґрунтування апелянта про застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
8.28.1. Апелянт покликається на те, що позивачу було відомо про порушення його прав принаймні на дату - 21.06.2016 року, дату постановлення заочного рішення Вінницьким міським судом, і щонайменше з цієї дати починає перебіг строку позовної давності для звернення з даним позовом.
8.28.2. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
8.28.3. За приписами статті 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
8.28.4. Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
8.28.5. Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.03.2020 по справі № 10/5026/995/2012, в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
8.28.6. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів Боржника.
8.29. В основу конструкції частини першої статті 261 ЦК України покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено, тобто носія права, а не іншої особи, у тому числі якій за законом надано повноваження із захисту цього права (у справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий).
8.29.1. А тому, Суд дійшов висновку, що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.
8.30. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/18 зроблено висновок про застосування норми права згідно якого за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статей 387, 388 ЦК України мають застосовуватися положення статті 267 ЦК України.
8.30.1. Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
8.30.2. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
8.30.3. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
8.31. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).
8.32. Отже визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
8.33. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.
8.33.1. Суд зазначає, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.
8.33.2. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3234/16.
8.33.3. У наведеній постанові від 26.11.2019 справі № 914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №711/802/17 та від 06.06.2018 у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.
8.34. Отже початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.
8.34.1. Саме ця остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17.
8.34.2. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.04.2020 року у справі № 10/Б-743.
8.35. Водночас, відповідач заявляючи про застосування строків позовної давності також посилається на те, що початок перебігу позовної давності відліковується з моменту коли позивач дізнався про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.
8.35.1. При цьому, відповідач вказує, що перебіг позовної давності у даному випадку починається щонайменше з 21.06.2016, дати постановлення заочного рішення Вінницьким міським судом по справі № 127/5621/16-ц.
8.36. Однак необхідно зазначити, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року по справі № 127/5621/16-ц було саме витребувано у власність Бойдаченка Антона Павловича спірне майно від ОСОБА_3 .
8.37. Як зазначалось вище у даній постанові, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц набрало законної сили 21.08.2018 року згідно постанови Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі № 127/5621/16-ц.
8.38. Проте твердження відповідача щодо початку перебігу позовної давності не відповідають встановленим обставинам справи та відповідач помилково пов`язує дату прийняття заочного рішення Вінницьким міським судом Вінницької області у справі 127/5621/16-ц про витребування майна у власність банкрута з моментом коли позивач дізнався про вибуття майна до іншої особи (згідно наведеної вище судової практики), оскільки таким рішенням було відновлено право власності Бойдаченка А.П. на спірне нерухоме майно.
8.38.1. Таким чином, у позивача, за наявності заочного рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 у справі № 127/5621/16-ц, яке набрало законної сили 21.08.2018, до моменту укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу (14.05.2020) - були відсутні підстави вважати, що спірне майно вибуло з його власності до іншої особи та відповідно відсутні були і підстави для звернення до суду з позовом про витребування такого майна.
8.38.2. При цьому, як було вказано у позовній заяві, ліквідатором в ході здійснення ліквідаційної процедури було встановлено про відчуження спірного майна поза волею банкрута та без відома ліквідатора.
8.38.3. Згідно відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 225692956 від 26.09.2020, спірне майно було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 14 травня 2020 року.
8.39. Враховуючи наведене вище, перебіг позовної давності за позовними вимогами, що є предметом даного спору, починається з моменту коли позивач дізнався про факт відчуження нерухомого майна, а саме з моменту отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 225692956 від 26.09.2020.
8.39.1. Таким чином, строк позовної давності за позовними вимогами про витребування від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича магазину з прибудовою за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 180172605101, позивачем не пропущено, а позов пред`явлено до суду в межах строку позовної давності.
8.40. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку (з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції) про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до позовних вимог у даній справі, в зв`язку з чим, вимога апелянта про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.
8.41. Крім того судом першої інстанції було зазначено, що ліквідатором боржника вчинялись дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, однак державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності, що підтверджується наданими до заперечення на відзив рішеннями державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на майно за боржником: № 48306856 від 20.08.2019, № 48307296 від 20.08.2019, №56169814 від 15.01.2021, № 56169662, за заявами, що були подані до державного реєстратора представником ліквідатора банкрута та банкрутом ФОП Бойдаченком А.П.
8.41.1. Обставини стосовно невжиття ліквідатором банкрута у даній справі заходів щодо реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна за банкрутом ФОП Бойдаченком Антоном Павловичем на виконання судового рішення у справі № 127/5621/16-ц, вже були предметом судового розгляду у справі № 902/1706/13.
8.42. Так, ухвалою суду першої інстанції від 12.11.2019, окрім іншого, відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" від 16.01.2019 (клопотання вх. № 02.1-36/34/19 від 16.01.2019) в частині вимог про визнання неналежним виконання обов`язків ліквідатора Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича арбітражним керуючим Василиком Віталієм Валентиновичем у справі № 902/1706/13 та в частині вимог про припинення виконання арбітражним керуючим Василиком Віталієм Валентиновичем повноважень ліквідатора Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича у справі № 902/1706/13.
8.42.1. Вказана ухвала суду у встановленому законом порядку не оскаржена та набрала законної сили 12.11.2019.
8.42.2. Як вказано в ухвалі суду від 12.11.2019, основою підставою скарги ПАТ "ОТП Банк" на дії та бездіяльність арбітражного керуючого Василика В.В. з вимогою припинити його повноваження є констатація невиконання з червня 2016 по січень 2019 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 у справі № 127/5621/16-ц, яким витребувано у власність ФОП Бойдаченка А.П. нерухоме майно.
8.42.3. При розгляді скарги, суд погодився з доводами арбітражного керуючого відносно вчинення активних дій, спрямованих на оформлення за ФОП Бойдаченком А.П. права власності на витребувані об`єкти нерухомого майна.
8.42.4. Так, з Витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.04.2017 вбачається, що ліквідатором 14.03.2017 зареєстровано права власності на зазначені об`єкти нерухомості.
8.42.5. Також, з наданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради документів встановлено, що 22.03.2017 представниками ліквідатора подавалися заяви про державну реєстрацію прав; 19.04.2017 направлено заяви про скасування такої реєстрації в зв`язку з винесенням 30.03.2017 рішення Апеляційного суду Вінницької області.
8.44. Отже, ліквідатором використовувались повноваження щодо реєстрації права власності, так і відносно приведення у відповідність з чинними судовими актами реєстраційний дій з огляду на результати розгляду справи № 127/5621/16-ц.
8.44.1. 20.08.2018 року державним реєстратором відмовлено ліквідатору у вчинені дій з реєстрації за банкрутом права власності, оскільки не надано документів, які підтверджують таке право.
8.44.2. Тому, об`єктивна можливість оформити права на майно виникла у ліквідатора лише з моменту отримання повного тексту Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 127/5621/16-ц.
8.44.3. Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі № 127/5621/16-ц складено та оприлюднено 07.09.2018 року, що відображено у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76290682).
8.45. 13 вересня 2018 року зборами комітету кредиторів ФОП Бойдаченко А.П. зобов`язано ліквідатора не пізніше 13.10.2018 вчинити дії з реєстрації за банкрутом об`єктів нерухомого майна.
8.46. Суд першої інстанції оглянувши матеріали справи № 127/5621/16-ц, які надані Вінницьким міським судом Вінницької області (том. 15 а.с. 1-71), встановив, що матеріали даної справи повернуто з Верховного суду лише 02.10.2018 року.
8.46.1. При цьому, процесуальний закон не встановлює обов`язку суду повідомляти сторони про повернення матеріалів справи.
8.46.2. Строк вчинення реєстраційної дії з реєстрації права власності становить п`ять робочих днів (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 28.08.2018 року).
8.46.3. Отже, висловлена 13.09.2019 вимога комітету кредиторів стосовно строків виконання судового рішення не могла бути своєчасно виконана ліквідатором з незалежним від нього причин.
8.47. ПАТ "ОТП Банк" вказуючи на бездіяльність ліквідатора помилково спрощує процедуру оформлення права власності та невиправдано ототожнює її з дією щодо пред`явленням державному реєстратору копії судового рішення.
8.48. Наведені обставини у їх сукупності спростовують доводи відповідача щодо відсутності вчинення ліквідатором та боржником дій стосовно реєстрації права власності на майно чи виконання рішення суду щодо повернення майна власнику, в наслідок чого, на думку апелянта, позивач допустив вибуття спірного майна з його володіння з власної волі.
8.49. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не подано.
8.50. За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
8.51. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
8.52. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
8.53. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
8.54. Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
8.106. За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 902/1706/13(902/959/20) - без змін.
9. Повноваження суду апеляційної інстанції.
9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
10. Розподіл судових витрат.
10.1. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 902/1706/13(902/959/20) сплачено згідно квитанції № 55601680 від 26.04.2021 судовий збір у розмірі 3202,50 гривень.
10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .
10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.
10.4. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 29.04.2021 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі №902/1706/13 (902/959/20) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 902/1706/13 (902/959/20) залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 902/1706/13 (902/959/20) повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "05" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Юрчук М.І. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.