П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
23 вересня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 22-11820                                                   Головуючий у 1-й інстанції: Бабич Н. Д. 
Унікальний № 759/13415/20                                                             Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Невідомої Т. О.
                                                                                 Ратнікової В. М.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,- 
у с т а н о в и в:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 220 190 грн (а. с. 1-2).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 листопада  2009 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2009 року, і до повноліття дитини. 
Відповідач останні кілька років відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, усі витрати несе позивач. Ураховуючи наведене, позивач вимушена звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Розмір пені, розрахований позивачем у зв`язку з несплатою аліментів, при цьому розмір пені, що підлягає стягненню на користь одержувача аліментів не може перевищувати 100% заборгованості, та складає 220 190 грн, а також просила вирішенні питання судових витрат.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2009 року по червень 2018 року у розмірі 163 861 грн 02 грн.,  судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 11 200 грн. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 638 грн 61 коп. 
 
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення та ухвалити нове рішення про повне задоволення її позову, в решті рішення залишити без змін (а. с. 129-131).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі разом з копією апеляційної скарги отримані ОСОБА_2 09 серпня 2021 року (а.с.140).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2009 року було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2009 року, і до повноліття дитини (а.с.12).
Відповідно до довідки про розрахунок заборгованості, складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Панасюк І. Л. 14 листопада 2019 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на червень 2018 року ( період, станом на який заявлені позовні вимоги) складає 163 861 грн 02 коп. (а.с.16).
Також в матеріалах справи знаходиться довідка про наявність заборгованості по аліментам станом на 01 вересня 2020 року в розмірі 245 798 грн 06 коп. (а.с. 80).
Разом з тим, судом розглянуто справу у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України в заявлених позивачем межах, оскільки позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2009 року по червень 2018 року.
За встановлених обставин, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що загальна сума пені за порушення відповідачем аліментних зобов`язань становить 2 802 357 грн 34 коп., що перевищує 100% заборгованості. Тому до стягнення підлягає пеня у розмірі заборгованості по аліментам станом на червень 2018 року в сумі 163 861 грн 02 коп. 
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а. с. 113-123).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного.
Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Отже розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається виконавцем, а не стягувачем чи боржником. Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.  
Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.
Як вже зазначено вище із посиланням на чинні норми матеріального права, суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.
Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом було встановлено, що розрахунки державних виконавців не співпадають по сумі у колонці розміру аліментів та розрахунок виконавця містить помилки не можуть слугувати підставою для скасування рішення районного суду.
У рамках даної справи визначений державним виконавцем у довідці від 14 листопада 2009 року розмір заборгованості (а. с. 16) сторонами не оспорювався, тому підстав для визначення розміру заборгованості судом немає.  
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
 
Водночас доводи апеляційної скарги позивача про те, що у резолютивній частині рішення при викладенні особистих даних сторін суд виклав помилковий висновок про відсутність у матеріалах справи реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_2 , заслуговують на увагу та приймаються апеляційним судом у якості підстав для зміни рішення.
З матеріалів справи убачається що на підтвердження даних про  реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 позивач надала суду постанову державного виконавця від 03 грудня 2019 року, з якої убачається  РНОКПП ОСОБА_2 НОМЕР_1 (а.с.79).
Ураховуючи наведене у контексті положень ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення абзацу дванадцятого резолютивної частини рішення у новій редакції із даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року змінити.
Абзац дванадцятий резолютивної частини рішення викласти у новій редакції.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
В решті рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Т. О. Невідома
 
                                                                                           В. М. Ратнікова