П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/4446/21	

Категорія: 105000000          Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 29.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення позивачеві адміністративного позову, справа розглянута за правилами ч.2 ст. 312 КАС України, без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження),

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про:
-          визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №48961662 від 06 червня 2017 року;
-          визнання протиправною і скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №48961662, прийняту головним державним виконавцем Гортолум В.С. Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06 червня 2017 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасувати постанову і додані до неї документи позивачеві.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що дійсно в провадженні суду першої інстанції перебуває на розгляді адміністративна справа №420/6557/19 за позовною заявою апелянта до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де позовними вимогами є визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови ВП №54105106, прийняту головним державним виконавцем Гортолум В.С. відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 09 червня 2017 року.
Ухвалою від 22 травня 2020 року по адміністративній справі №420/6557/19, апелянту відмовлено у відкритті провадження по справі за його позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 06 червня 2017 року №48961662; роз`яснено, що даний спір підлягає вирішенню судом, який видав виконавчий документ від 20 лютого 2012 року №2-248/11, в порядку цивільного судочинства та відкрито провадження у справі в частині позовних вимог до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови від 09 червня 2017 року ВП №54105106.
У зв`язку з чим, керуючись ст.ст. 447-449 ЦПК України, 16 червня 2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії державного виконавця. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси по справі №1512/2-248/11 від (10 вересня 2020 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) – закрито.
Приймаючи ухвалу суд застосував правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), де зазначено, що "юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому провадженні".
Не погоджуючись з наведеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року по справі №22ц/813/2522/21, апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2020 року – залишено без задоволення.
Постанова Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року отримана представником позивача поштою 20 березня 2021 року, після чого апелянт майже одразу звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом.
Апелянт наголошує, що він не зловживає своїми правами, а навпаки намагається реалізувати своє право на доступ до суду з метою захисту порушених прав.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія судів приходить до наступного.
Судом першої інстанції з відомостей КП "ДСС" встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54105106 від 06 червня 2017 року та визнати протиправною і скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №48961662, прийняту головним державним виконавцем Гортолум В.С. Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06 червня 2017 року; визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54105106 від 09 червня 2017 року та визнати протиправною і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54105106, прийняту головним державним виконавцем Гортолум В.С. Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 09 червня 2017 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року по справі №420/6423/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження – повернуто позивачеві.
Також, у провадженні Одеського окружного адміністративного суду (суддя Завальнюк І.В.) знаходиться адміністративна справа №420/6557/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54105106 від 06 червня 2017 року, а також про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №48961662, прийняту головним державним виконавцем Гортолум В.С. Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06 червня 2017 року.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.5 ст. 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. 
Оскільки описані вище обставини повторного звернення до суду виявилися до вирішення судом питання про відкриття провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасувати постанову слід повернути позивачеві.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції.
Згідно ч.ч.2, 3 ст. 45 КАС України – з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення…
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
На переконання колегії суддів, застосуванням, судом першої інстанції, до спірних правовідносин правил ч.ч.2, 3 ст. 45 КАС України є помилковим.
В даному випадку необхідно враховувати, що при першому зверненні позивача до адміністративного суду йому було відмовлено у відкритті провадження у справі і роз`яснено, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Позивач добросовісно звернувся з таким позовом до цивільного суду, однак Київським районним судом м. Одеси провадження у справі було закрито, з тих підстав, що справа підсудна Одеському окружному адміністративному суду, а не Київському районному суду м. Одеси. При цьому суд обґрунтував свою ухвалу правовою позицією Верховного суду у справі №127/9870/16-ц.
Одеський апеляційний суд своєю постановою від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу адвоката в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення, наведену ухвалу Київського районного суду м. Одеси залишив без змін.
За таких обставин повторне звернення позивача з позовом до адміністративного суду не може вважатися зловживанням процесуальними правами в розумінні правил ст. 45 КАС України.
Напроти, відмова позивачу у розгляді його позову може бути розцінена як фактичне позбавлення гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.
Розв`язуючи спірне питання колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч.1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Так, у справі "Bellet v. France", ЄСПР зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду невідповідають обставинам справи та порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, постановивши ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженні у справі.
У зв`язку з наведеним судове рішення, відповідно до вимог п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 320, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія судів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року скасувати.
Справу №420/4446/21 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, - направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.