Ухвала
 
21 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 630/600/19
провадження № 61-11722ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання незаконним рішення комісії та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: визнати незаконним рішення, оформлене протоколом, від 28 листопада 2019 року комісії з розгляду актів про порушення, проведення донарахування об`ємів необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням за період з 03 січня 2019 року по 03 липня 2019 року в розмірі 2 952,71 куб. м, за цінами закупівлі природного газу для Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - АТ «ОГС «Харківгаз»), які діяли у зазначений період, на суму 29 844,77 грн, за порушення вимог Кодексу газорозподільних систем по Мереф`янському відділенню АТ «ОГС «Харківгаз» за результатами розгляду акта про порушення від 03 липня 2019 року № 000180, а саме наявності несанкціонованого втручання в роботу належного йому газового лічильника, встановленого в будинку АДРЕСА_1 , та компенсацію витрат, пов`язаних з демонтажем, транспортуванням, монтажем засобу вимірювальної техніки, та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи і встановленням нового засобу вимірювальної техніки, в розмірі 2 964,81 грн; стягнути з АТ «ОГС «Харківгаз» на свою користь 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 28 листопада 2019 року комісією з розгляду актів про порушення, проведення донарахування об`ємів необлікованого природного газу за порушення вимог Кодексу газорозподільних систем було розглянуто акт від 03 липня 2019 року № 000180 про порушення, виявлене в роботі газового лічильника в його будинку по АДРЕСА_1 . Вказане рішення комісії, оформлене протоколом, є незаконним у зв`язку відсутністю порушень з його боку вимог чинного законодавства, а також через недотримання порядку розгляду акта про порушення. Працівники АТ «ОГС «Харківгаз» могли виявити порушення при проведенні контрольного зняття показань лічильника газу, але за останні 22 роки вони жодного разу не перевіряли, які саме пломби були встановлені на його лічильнику. Під час складання акта про порушення від 03 липня 2019 року працівники АТ «ОГС «Харківгаз» вказали про «наявність ознак зняття мастичних пломб або порушення повірочного тавра» та  послалися на підпункт 5 пункту 7 глави 9 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем. Однак у згаданому підпункті визначено зовсім інше порушення - «наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки». Таким чином, було зафіксоване порушення, яке не передбачене Кодексом газорозподільних систем.
 
Рішенням Люботинського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано рішення, оформлене протоколом, від 28 листопада 2019 року засідання комісії з розгляду актів про порушення, проведення донарахування споживачам природного газу за порушення вимог Кодексу газорозподільних систем по Мереф`янському відділенню АТ «ОГС «Харківгаз» щодо розгляду акта про порушення від 03 липня 2019 року № 000180. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Харківгаз» задоволено частково. Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення, оформленого протоколом від 28 листопада 2019 року засідання комісії з розгляду актів про порушення, проведення донарахування споживачам природного газу за порушення вимог Кодексу газорозподільних систем по Мереф`янському відділенню АТ «ОГС «Харківгаз» щодо розгляду акта про порушення від 03 липня 2019 року № 000180. Позов у вказаній частині залишено без задоволення. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
12 липня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Люботинського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тому в цій частині справа № 630/600/19 є малозначною в силу вимог закону.
 
Також предметом позову в цій справі є визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення, проведення донарахування об`ємів необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням на суму 29 844,77 грн.
 
Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Крім того, оспорювана сума донарахування об`ємів необлікованого природного газу згідно з оспорюваним рішенням комісії (29 844,77 грн) також не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції в постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року і про зупинення виконання вказаного судового рішення.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання незаконним рішення комісії та відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко