Номер провадження: 33/813/484/21
Номер справи місцевого суду: 509/6072/20 
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л. 
Доповідач Кравець Ю. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретарки судового засідання Узун Н.Д., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 - адвоката Марчевої Наталії Вікторівни, розглянувши апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 - адвоката Довгого Василя Івановича на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченка П.Л. від 15.02.2021 року,
                                установив        
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.02.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працючого, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення: за ст.124 штраф у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.4 ст. 130 штраф в розмірі тисячі двісті неподаткових мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки та відповідно до ст.36 КУпАП остаточно призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Відповідно до постанови суду, 21.11.2020 року в 00.20 годин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLVO FH-12-42» д/н НОМЕР_1 з причепом «SCHWARZMULLER» д/н НОМЕР_2 в Одеській області Овідіопольського району с.Молодіжне, вул, Дукова № 114А, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бетонний стовп, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим водій ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1 ПДР.
Крім того 21.11.2020 року в 00.20 годин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLVO FH-12-42» д/н НОМЕР_1 з причепом «SCHWARZMULLER» д/н НОМЕР_2  в Одеській області Овідіопольського району с. Молодіжне, вул, Дукова № 114А, після здійснення ДТП вживав спиртні напої (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – адвокат Довгій В.І. зазначає, що не погоджується із оскарженою постановою суду, вважає що постанова винесена з порушенням норм законодавства та без всебічного дослідження всіх обставин справи, оскільки розгляд справи та винесення постанови відбулося без повідомлення ОСОБА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання про розгляд справи за місцем проживання правопорушника. Крім того захисник вважає, що суд вийшов за межі складених протоколів та дійшов помилкового висновку про вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після скоєння ДТП. Також адвокат Довгій В.І. звертає увагу на те, що у мотивувальній частині постанови суд першої інстанції дійшов висновку, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, тоді як у резолютивній частині постанови зазначено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Захисник наголошує на тому, що судом першої інстанції при накладанні стягнення не враховано особу ОСОБА_1 , який є інвалідом 3 групи, має на утриманні трьох дітей, єдиним джерелом доходу його сім`ї є здійснення ним вантажних перевезень, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності позбавить його сім`ю доходу та поставить у скрутне матеріальне становище. Крім того, адвокат Довгій В.І. вказує, що згідно фактичних обставин справи, автомобіль ОСОБА_1 був припаркований обабіч дороги та на момент прибуття працівників поліції автомобіль не рухався більше трьох годин, оскільки він відпочивав. Матеріали справи не містять жодних доказів вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, скоєння ним ДТП і наявності пошкоджень його автомобіля. Крім цього судом не допитано свідків, які зазначені в протоколі, їх при винесені протоколів взагалі не було і ОСОБА_1 невідомі дані особи.
На підставі вищевикладеного просить скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.02.2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Марчеву Н.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.124 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно мало місце порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. 
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У відповідності до положень ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Встановлюючи, що в діях ОСОБА_1 присутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбачені ст.124 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; схемою ДТП; поясненнями. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду та вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.
Доводи захисника про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №443720, 21.11.2020 року в 00.20 годин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLVO FH-12-42» д/н НОМЕР_1 з причепом «SCHWARZMULLER» д/н НОМЕР_2 в Одеській області Овідіопольського району с.Молодіжне, вул, Дукова № 114А, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бетонний стовп, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1 ПДР.
Крім протоколу про адміністративне правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується також, схемою місця ДТП.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги та пояснення захисника в судовому засіданні стосовно того, що відсутні докази скоєння ОСОБА_1 ДТП і наявності пошкоджень його автомобіля, оскільки це спростовується протоколом про адміністративне правопорушення та схемою місця ДТП, з якою погодився  ОСОБА_1 , у якій зазначено пошкодження автомобіля, які були отримані внаслідок ДТП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що диспозиція статті 124 КУпАП передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а тому спричинення пошкоджень лише транспортному засобу правопорушника не має правового значення для кваліфікації його дій за ст.124 КУпАП.
Також апеляційний суд відхиляє посилання адвоката Марчевої Н.В. як на доказ відсутності пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 не звернення його до страхової компанії з відповідним зверненням, оскільки інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а тому, з урахуванням спричинення шкоди лише транспортному засобу ОСОБА_1 , звернення до страхової компанії у межах укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не передбачено. 
Крім того апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання про розгляд справи за місцем проживання правопорушника, оскільки розгляд справи відбувся за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що відповідає вимогам ч.1 ст.276 КУпАП а правопорушник мав процесуальне право звернутись з клопотанням про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції. 
Таким чином, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху а саме 12.1 згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладання адміністративного стягнення з додержанням вимог ст. 33 КУпАП у межах санкції ст.124 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду в цій частині.
Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. 
За положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.4 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа яка керувала транспортним засобом, вживала після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. 
Проте, всупереч вказаних вимог закону, районний суд не з`ясував всі обставини справи та розглянувши справу поверхово, дійшов невірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. 
Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_1 у вчинені зазначеного правопорушення, суддя районного суду послався на протокол про адміністративне правопорушення письмові пояснення та матеріали справи. 
Разом з тим, суддею районного суду не було враховано наступне.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №5443963 від 21.11.2020 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 21.11.2020 року в 00.20 годин керував транспортним засобом «VOLVO FH-12-42» д/н НОМЕР_1 з причепом «SCHWARZMULLER» д/н НОМЕР_2 в Одеській області Овідіопольського району с. Молодіжне, вул, Дукова № 114А, з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР. Вжив спиртні напої після здійснення ДТП. 
Однак матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів вживання ОСОБА_1 алкоголю саме після дорожньо-транспортної пригоди.
Так, у поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4,5) лише підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд вважає недопустимим доказом вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП наявні у матеріалах справи пояснення, викладені від імені ОСОБА_1 (а.с.6), оскільки такі пояснення підписано працівником поліції та не підписано ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП за його участю, матеріали справи не містять, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП є невірними.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, в порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Факт відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №5443963 від 21.11.2020 року, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та особистими поясненнями ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд відхиляє доводи адвоката Марчевої Н.В. про те, що встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в порушенні вимог законодавства здійснювалося поліцейським буз використання спеціальних технічних засобів та без складання акту огляду, оскільки, як встановлено, співробітниками поліції не встановлювався стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , адже він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція ст.130 КУпАП передбачає притягнення водія до адміністративної відповідальності як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що в під час апеляційного розгляду встановлено винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що було встановлене в передбаченому законом порядку. 
Разом з тим, у діючому КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та набрала чинності для України 11.09.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не погіршує становище ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, апеляційний суд враховує, у відповідності до ч.2 ст.33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та вважає що підлягає застосуванню адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду підлягає зміні в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП та накладання адміністративного стягнення.
У відповідності до п.4 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довгого Василя Івановича – задовольнити частково.
Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.02.2021 року, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки – змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП та накладання адміністративного стягнення. 
ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього стягнення: за ст. 124 КУпАП- у виді штрафу у розмірі 340 грн., за ч.1 ст.130 КУпАП – у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Відповідно до ст.36 КУпАП призначити остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постанова набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                                Ю.І.Кравець