П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/10962/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року (суддя Бутенко А.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 22.02.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення щорічної разової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради, в якому просив:
- визнання протиправною бездіяльності Департаменту щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Департамент нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати разової грошової допомоги учаснику бойових дій ОСОБА_1 у 2018-2019 роках відповідно до постанов КМУ від 14.03.2018 року №170 та від 20.03.2019 року №237, недоплати у 2020 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, передбаченому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Стягнуто з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу учаснику бойових дій за 2018-2019 роки в розмірі 3042,20 грн. 
Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у відповідному розмірі, з урахуванням попередньо виплаченої суми.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .
В обґрунтування поданої скарги апелянт/відповідач зазначив, що нарахування та виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018-2019 роки не проводились через відсутність прізвищя ОСОБА_1 в списках, наданих до структурних підрозділів Департаменту. При цьому апелянт припускає, що позивач міг отримати зазначену допомогу від будь-якого іншого органу соціального захисту на території України. У 2020 році позивачу виплачено щорічну грошову допомогу до 5-го травня у розмірі, встановленому постановою КМУ від 19.02.2020 року №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", що, на думку апелянта відповідає принципам пропорційності і справедливості.
Також апелянт зауважив, що відповідно до статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснення виплати вказаної допомоги покладено безпосередньо на Міністерство соціальної політики України. А тому без зобов`язання Міністерство виділити відповідні кошти - виконання зазначеного рішення суду буде неможливим, оскільки вказана виплата проводиться виключно за рахунок державного бюджету України.
Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено відповідним посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с. 12).
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про виплату щорічної разової допомоги до 5 травня.
Листом від 23.09.2020 року за №01-П-46751/п Департамент повідомив позивача, що у 2015-2017 роках йому була нарахована щорічна разова грошова допомога до 5 травня відповідно до постанов КМУ щодо виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" за відповідний рік. За 2018-2020 роки нарахування та виплати не проводились, враховуючи ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с. 13).
Вважаючи, що Департамент протиправно відмовив у перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2015-2017 роки, а у 2018-2020 року таку виплату, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком не здійснював, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

У відзиві на позов відповідач повідомив, що у листі Департаменту від 16.09.2020 року №01-П-46751/п було помилково зазначено, що ОСОБА_1 допомога за 2020 рік не виплачувалося, адже спірна допомога за 2016, 2017, 2020 роки була виплачена позивачу у розмірі, що були визначені постановами КМУ.
Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що з 27 лютого 2020 року позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій - 5 мінімальних пенсій за віком.
Враховуючи набуття права позивачем на відповідне соціальне забезпечення з 27.02.2020 року, суд відмовив у задоволенні позову за період з 2015 по 2017 роки.
Щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги за 2018-2019 роки, суд врахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у зразковій справі №440/2722/20 та стягнув з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь позивача разову грошову допомогу учаснику бойових дій за 2018-2019 роки в розмірі 3042,20 грн., а також зобов`язав Департамент праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у відповідному розмірі, з урахуванням попередньо виплаченої суми.
При цьому, розрахунок суми стягнутої грошової допомоги, а також міркувань, що спонукали суд вийти за межи позовних вимог та не врахувати висновки Касаційного суду у зразковій справі №440/2722/20, в частині обрання відновлення порушеного права, рішення суду першої інстанції не містить.
Також суд першої інстанції не врахував строк звернення позивача до суду, оскільки вважав, що про порушення права на соціальну допомогу позивач дізнався з відповіді від 23.09.2020 року за №01-П-46751/п.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів. 
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частинами першої та другої статті 122 КАС України установлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
В даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі, звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
В той же час, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Таким чином, зазначеним Законом встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.
При цьому, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2018 року розглядаючи справу №607/7919/17, зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2018 року у справі №607/7919/17, колегія суддів вважає, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом за період 2015-2019 роки слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.
В той же час, до суду позивач звернувся у жовтні 2020 року, тобто з пропуском строку, визначеного частиною другою статті 122 КАС України. При цьому, позивач із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду не звертався.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, частиною третю якої встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
При цьому, колегіє суддів також враховує, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року по справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.
У постанові від 31 березня 2021 по справі №240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Відтак, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що отримання позивачем листа відповідача від 16.09.2020 року №01-П-46751/п у відповідь на його заяву змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, оскільки зазначений факт свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності Департаменту щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання Департамент нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки підлягають залишенню без розгляду.
Щодо позовних вимог за 2020 роки, то колегія суддів вважає наступне.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Абзацом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007 року (набрав чинності 01.01.2008 року) частину п`яту статті 12 Закону №3551-XII викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007. 
В подальшому, Законом України від 28.12.2014 року №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності 01.01.2015 року) розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із частиною першої статті 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови.
Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" від 19.02.2020 року №112 (набрала чинності 25.02.2020) визначено розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 1390 гривень.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України у цьому рішенні вказав, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а підлягають застосуванню положення статті 12 Закону №3551-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас, Кабінетом Міністрів України постановою №112 від 19.02.2020 встановлено, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, здійснюється у розмірі 1390 грн. (пп.1 п.1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Тобто, на час виплати позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Постанова №112.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі №440/2722/20 з аналогічними цій справі правовідносинами сформовано правовий висновок, що виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову №112, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна була виплачена позивачу у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, і вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.
Тож, доводи апелянта про правомірність дій у спірному періоді колегія суддів відхиляє з огляду на викладене вище.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявності підстав для часткового задоволення позову. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні наголосив, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не може обумовлюватися відсутністю   фінансових можливостей держави.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яті мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язати Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання Департамент праці та соціального захисту населення Одеської міської ради нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та в частині залишення позовних вимог без розгляду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення. В інший частині постанова апеляційного суду оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

        Суддя                                                                                          Ю.В.Осіпов