ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/7318/21 пров. № А/857/11929/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гудима Л.Я.,
                                                                                 Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання                Хітрень О.Ю.,
позивачів                                                                   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року (прийняту у м. Львові  суддею Лунь З.І.; дата складення в повному обсязі не вказана) про відмову відкритті провадження в адміністративній справі № 380/7318/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною і незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просили:
- визнати протиправною і протизаконною бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) через не проведення наради як не виконання окремої ухвали Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року та ігнорування їхнього права стягувачів на участь в такій нараді для вирішення реальних шляхів для виконання рішення суду, ВП № 32435437 від 04 травня 2012 року, та вжиття заходів для виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2011 року в справі № 2-446/11.
- відповідно до норми статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановити судовий контроль за виконанням окремої ухвали від 27 січня 2021 року Львівського апеляційного суду Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у відкритті провадження в адміністративній справі за цим позовом було відмовлено.
Ухвалюючи це рішення, суддя суду першої інстанції виходила з того, що предметом спірних правовідносин є невиконання окремої ухвали суду, постановленої в порядку цивільного судочинства. 
Стаття 382 КАС передбачає, що судовий контроль здійснює той суд, який ухвалив судове рішення.
Оскільки окрема ухвала від 27.01.2021 була постановлена Львівським апеляційним судом, відтак і контроль за її виконання здійснює саме Львівський апеляційний суд.
Отже, відсутні підстави стверджувати, що спір у цій справі має ознаки публічно-правового, тому він не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Роз`яснено позивачам, що вирішення спору, з яким вони звернулися до суду, підлягає вирішенню у порядку виконання судового рішення в цивільному судочинстві.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які вважають, що ухвала суду першої інстанції є протиправною і незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального права, щодо призвело до неправильного вирішення питання. Тому просили скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що суддя суду першої інстанції, приймаючи цю ухвалу, не керувалася приписами статті 129-1 Конституції України і всупереч нормі статті 6(2) Конвенції про права людини і основоположних свобод порушила гарантоване право на оскарження бездіяльності державної виконавчої служби. Суддя самостійно трактує Конституцію та процесуальні Закони України. Норма гарантованого права, статті 8, 9, 129-1 Основного Закону, не розрізняє норму процесуального права відповідно якого має проводитись розгляд, а відмова у відкритті провадження до державного органу, котрим є Західне міжрегіональне управління юстиції (м. Львів), оскарження дій та бездіяльності котрого має розглядатись відповідно до норм КАС України.
З покликанням на норми статей 2, 4, пункти 1 та 7 частини першої статті 3, пункт 1 частини другої статті 17 та статті 19 КАС України зазначають, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Також, відповідно до вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відмова у відкриті провадження в адміністративній справі судом першої інстанції є незаконною і позбавляє їх права доступу до судочинства та захисту своїх прав в суді. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції. Прийняття нової редакції процесуального Закону обумовлювалось тим, що відмов у доступі до правосуддя не буде. При виникненні протиріч у застосуванні законодавства суд самостійно направить позов до суду належної юрисдикції. Відмова у відкритті є порушенням гарантованих громадянських прав на судовий захист, гарантований статтями 8, 9, 55,129 Конституції України, та статей 5, 12, 13 Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю.

У судовому засіданні апелянти підтримали вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2020 року в цивільній справі № 461/3357/20, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Марчишина Ю.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів – голова Національної асамблеї людей з інвалідністю України, про встановлення фактів невиконання рішення суду, відсутності договору з надання житлово-комунальних послуг, зобов`язання вчинити певні дії.

Також 27 січня 2021 року Львівський апеляційний суд постановив у вказаній справі окрему ухвалу, в якій вказав, що при вирішенні спору судом виявлено порушення законодавства при виконанні рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2011 року. В цій ухвалі вказано, що на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2011 року, яким було зобов`язано ЛКП «Айсберг» укласти з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, вивезення побутових відходів, державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 04 травня 2012 року відкрито виконавче провадження. У лютому 2015 року та листопаді 2019 року ЛКП «Айсберг» надсилали позивачам у справі для підписання «Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком», який не був підписаний останніми, а державний виконавець не з`ясував причини непідписання договору, в результаті чого рішення суду на цей час залишається невиконаним, чим порушено вимоги статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України. Позаяк примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, остання зобов`язана вживати всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2011 року.
Суд ухвалив надіслати окрему ухвалу начальнику Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для обговорення на оперативній нараді з керівником Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у провадженні якого перебуває виконавче провадження № 32435437 від 04 травня 2012 року, та вжиття заходів для виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2011 року.
Про результати розгляду окремої ухвали повідомити Львівський апеляційний суд у двомісячний строк з часу її надходження.

Відповідно до статті 262 Цивільного процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Тобто, за своєю суттю окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені порушення вимог законодавства та інструментом для їх усунення шляхом надання відповідних вказівок особі/особам, до компетенції та/або обов`язку яких відноситься усунення виявлених порушень.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також, згідно з частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною другою цієї статті встановлено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, згідно зі статтею 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду – тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, законодавчо презюмується як обов`язковість виконання вимог окремої ухвали, так і відповідальність у разі її невиконання.

Статтею 5 КАС визначені право на звернення до суду та способи судового захисту. 
Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 – 4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому частиною другою цієї статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, КАС не передбачає можливості звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства з вимогою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконати приписи окремої ухвали суду.

Захист прав позивачів в інший спосіб, як зазначено у частині другій статті 5 КАС, не може бути реалізований з огляду на те, що у спірних правовідносинах орган державної влади не реалізовує владні управлінські функції щодо позивача, між сторонами у справі не виникли відносини влади і підпорядкування, адже суб`єкт владних повноважень діє або допускає бездіяльність щодо виконання вимог судового рішення, а не у правовідносинах із позивачем.

Пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так само і норми Цивільного процесуального кодексу України не передбачають можливості звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зобов`язання виконати вимоги окремої ухвали суду.

Оскільки, як уже було зазначено, самою окремою ухвалою суду встановлено строки та порядок її виконання, законодавчо встановлена її обов`язковість до виконання та відповідальність за невиконання чи неналежне виконання, то така ухвала не потребує додаткових інструментів примусу до виконання, а зобов`язання до виконання такої ухвали не може бути самостійним предметом позову.

У цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вимоги позивача не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 19.02.2020 в справі № 560/4030/18 (провадження № 11-1139апп19).

За вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження у цій справі.

Водночас колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухваливши правильне по суті рішення, неправильно зазначив про те, що розгляд цього спору має здійснюватися за правилами цивільного судочинства судом, який постановив окрему ухвалу.

Тому необхідно змінити мотивувальну частину ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року про відмову відкритті провадження, виключивши із її мотивувальної частини роз`яснення про розгляд цього спору в порядку цивільного судочинства.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі щодо помилковості висновків суду першої інстанції, то такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду цієї справи.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, ухвалу судді суду першої інстанції необхідно змінити у зазначений вище спосіб; у решті вказану ухвалу необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року про відмову відкритті провадження в адміністративній справі № 380/7318/21 змінити, виключивши із мотивувальної частини ухвали роз`яснення про розгляд цього спору в порядку цивільного судочинства.

У решті ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року про відмову відкритті провадження в адміністративній справі № 380/7318/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Постанова складена у повному обсязі 02 вересня 2021 року.