ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2021 р.           Справа№ 910/480/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Шапрана  В.В. 
 
без виклику учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021
у справі №910/480/21 (суддя Пінчук В.І.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант"
про стягнення 51827,30 грн

УСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство " Страхова компанія " Українська страхова  група " звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача - товариства з додатковою відповідальністю " Страхова компанія " Альфа - гарант " 51827,30 грн, з яких: 48836,28 грн страхове відшкодування, 1489,11 грн пеня, 372,33 грн - 3% річних та 1129,58 грн збитки від інфляції. 
          Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/480/21 в позові відмовлено.
Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, що водій автомобіля ОСОБА_1 є винною особою у дорожньо - транспортній пригоді, яка трапилась 14.03.2020 на автодорозі М-05 Київ - Одеса.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/480/21 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути: 48 836,28 грн - страхового відшкодування; 1489,11 грн - пені; 372,33 грн - 3% річних від простроченої суми; 1 129, 58 грн - суми інфляційних витрат. 
В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що до матеріалів справи було додано ряд інших доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 , а саме: копія схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих; копія витягу довідки поліції.
Крім того позивач зазначав, що відповідачем під час врегулювання указаного спору в добровільному порядку не виникало жодних питань з приводу відсутності вини в указаній ДТП ОСОБА_1 , а також з приводу наданого суду витягу постанови.
Разом із апеляційною скаргою позивачем було надано суду апеляційної інстанції копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2020 у справі №369/3591/20.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" у справі №910/480/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Сітайло Л.Г.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги/позову.
В обґрунтування свого відзиву відповідач зазначав, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, установленого Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплата збільшується на кількість днів такого прострочення. Відповідач зазначав, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів того, що ОСОБА_1 є винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилась 14.03.2020 на автодорозі М-05 Київ-Одеса. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/480/21 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України, у зв`язку із відсутністю доказів надсилання апеляційної скарги на адресу відповідача, та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/480/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Розпорядженням в.о керівника апарату суду від 19.07.2021 № 09.1-08/2892/21 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/480/21 у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 у справі №910/480/21 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до провадження у визначеному складі суддів.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Розглянувши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, про часткове скасування рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2021 у справі №910/480/21 та про часткове задоволення позову. При цьому колегія суддів виходила із наступного. 
14.03.2020 о 08 год 30 хв на автодорозі М-05 Київ - Одеса трапилась дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля " Land Rover Discovery Sport " ( д.н. № НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля " Volkswagen             Gilf " ( д.н. № НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Унаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю " Land Rover Discovery  Sport " ( д.н. № НОМЕР_1 ), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2803-20-00009 від 02.03.2020. 
Як стверджує позивач у позовній заяві, дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля " Volkswagen Gilf " ( д.н. № НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2020 № 369/3591/20.
16.06.2020  позивачем на підставі рахунку №1060475 від 15.06.2020 був складений страховий акт № ДККА-70599 та розрахунок суми страхового відшкодування. 
На підставі указаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 49836,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15344 від 17.06.2020. 
Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля " Volkswagen Gilf " ( д.н. № НОМЕР_2 ) за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю вказаного автомобіля, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/005881629 застрахована у відповідача  ( товариства з додатковою відповідальністю  " Страхова компанія " Альфа - гарант " ). 
Згідно указаного полісу ліміт відповідальності відповідача за шкоду завдану майну унаслідок ДТП становить 100000,00 грн, франшиза становить 1000,00 грн, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування за мінусом франшизи, а саме в розмірі 48836,28 грн  
Позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1489,11 грн, 3% річних в розмірі 372,33 грн та збитки від інфляції в розмірі 1129,58 грн. 
Обґрунтовуючи стягнення указаних сум ( пеня, 3% річних та збитки від інфляції ) позивач посилається на те, що звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у червні 2020 року ( заява № 11/20142 ), але останній не здійснив указану виплату у строк передбачений п. 36.2 ст. 36 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ".
Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі  ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до ст. 27 Закону України " Про страхування " та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика,  який  виплатив страхове  відшкодування за договором  майнового страхування, в  межах фактичних  затрат переходить право вимоги,  яке страхувальник  або  інша  особа,  що одержала страхове відшкодування,  має до особи,  відповідальної за заподіяний збиток.
Отже,як убачається із висновку суду першої інстанції, що підставою для відмови було саме ненадання позивачем належних доказів вини водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 14.03.2020 на автодорозі М-05 Київ - Одеса.
Звертаючись із позовом, позивач надав суду витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2020 у справі №369/3591/20. 
Зі змісту даної постанови (витягу) дійсно не убачається яку саме особу визнано винною у вчиненні ДТП 14.03.2020 і притягнуто до адміністративної відповідальності.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції позивач надав копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2020 у справі №369/3591/20.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до ч.ч. 2 та 5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», загальний   доступ   до   судових   рішень  наофіційному веб-порталі судової влади  України  забезпечується  з  дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру,  у тому числі до інформації,  визначеної статтею 7  цього Закону.  Доступ  суддів  до  державної  таємниці,  що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України "Про державну таємницю".
Частиною 1 ст. 7 вищеуказаного Закону визначено, що у  текстах  судових  рішень,  що  відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості: 
1)   місце   проживання  або  перебування  фізичних  осіб  із зазначенням  адреси,  номери  телефонів  чи інших засобів зв`язку, адреси  електронної  пошти,  реєстраційні  номери облікової картки платника  податків,  реквізити  документів,  що посвідчують особу, унікальні   номери  запису  в  Єдиному  державному  демографічному 
реєстрі; 
2) реєстраційні номери транспортних засобів; 
3) номери банківських рахунків, номери платіжних карток; 
4) інформація,  для забезпечення захисту якої розгляд справи або  вчинення  окремих  процесуальних  дій відбувалися у закритому 
судовому засіданні; 
5) інші відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу. 
Такі відомості   замінюються   літерними   або   цифровими позначеннями. 
Ураховуючи те, що відомості, які містяться у Єдиному держаному реєстрі судових рішень, для загального доступу, містять певні обмеження, то суд першої інстанції, з  урахуванням особливостей визначених вищеуказаним Законом, мав право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру.
Згідно з ч.1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2020 у справі №369/3591/20 установлено, що 14.03.2020 о 08.30 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_2 , на 15 км + 300 м автодороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» (в межах Київської області), проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Land Rover», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
У даній постанові місцевий суд установи, що своїми діями водій     ОСОБА_1 порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В судовому засіданні водій     ОСОБА_1     вину в порушенні ПДР визнав. 
Крім того у постанові суд указував, що з протоколом серії ОБ № 150774 від 14.03.2020 про адміністративне правопорушення, схема ДТП, у діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
02.03.2020 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті 328-2803-20-00009 предметом якого є страхування транспортного засобу «Land Rover Discovery Sport», державний реєстраційний № НОМЕР_1 .
Страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту. А саме, 16.06.2020 позивачем на підставі рахунку №1060475 від 15.06.2020 був складений страховий акт № ДККА-70599 та розрахунок суми страхового відшкодування. 
Відповідно до рахунку, виставленого Філією «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів» (калькуляція ремонту) вартість відновлювальних робіт становить 49  836,28 грн.
На підставі указаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 49836,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15344 від 17.06.2020. 
Згідно указаного полісу ліміт відповідальності відповідача за шкоду завдану майну внаслідок ДТП становить 100000,00 грн, франшиза становить 1000,00 грн, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування за мінусом франшизи, а саме в розмірі 48 836,28 грн.
Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля " Volkswagen Gilf " ( д.н. № НОМЕР_2 ) за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю вказаного автомобіля, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/005881629 застрахована у відповідача  ( товариства з додатковою відповідальністю  " Страхова компанія " Альфа - гарант " ).
Згідно з     ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"     обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та захисту майнових інтересів страхувальників.
Як передбачено ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"     страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до п. 22.1   ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"     при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"     передбачено обов`язковий ліміт відповідальності страховика, в межах якого страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до п. 12.1.  ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
У відповідності до  ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ст. ст. 1166 та 1188 Цивільного кодексу України винна особа зобов`язана відшкодувати шкоду, заподіяну з її вини в повному розмірі.
Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам     Правил дорожнього руху (ч. "г" ст. 38.1.1. "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином, до позивача у межах фактично виплаченої суми страхового відшкодування перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до відповідачаТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант", відповідно до договору страхування №АО-5881629, який укладено між відповідачем і ОСОБА_1 .
З матеріалів справи слідує, що з метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано відповідачу вимогу в порядку регресу про відшкодування суми фактично виплаченого страхового відшкодування, яку відповідачем залишено без відповіді та задоволення (докази надіслання наявні У матеріалах справи).
За таких обставин, у позивача після сплати відшкодування потерпілому виникло право на регресний позов до відповідача. 
При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.
Це виходить із змісту статей 559 та 1191   Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм   Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
Ураховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимог у цій частині підлягають задоволенню.
Крім того, звертаюсь із позовом позивач просив суд стягнути з відповідача 1  489, 11 грн пені, 372,33 грн - 3 % річних від просточеної суми та 1  129,58 грн суми інфляційних втрат.
У частині стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції суд відмовляє, оскільки взаємовідносини між позивачем та відповідачем є деліктними. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми та не розповсюджується на правовідносини, що виникають, у зв`язку із заподіянням шкоди, і може застосовуватися лише при порушенні зобов`язання за договором. 
У частині стягнення з відповідача пені суд також відмовляє, оскільки п. 36.5 Закону України" Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " передбачено стягнення пені у відносинах між страховиком та страхувальником, а не між страховими компаніями.
По витратах на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене У частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
З урахуванням часткового задоволення позову та ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2  820,00 грн витрат на правову допомогу.
Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги/позову позивача.
Відповідно до положень ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Ураховуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову у розмірі 48  836,28 грн (сума невиплаченого страхового відшкодування), у іншій частині позову належить відмовити, з підстав наведених у мотивувальній частині постанови.
За наведених обставин, висновки суду першої інстанції не можна вважати такими, що відповідають приписам статей  86,  236,  261,  238 ГПК України  щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення у частині.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове скасування рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2021 у справі №910/480/21.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України,  судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2021 у справі  № 910/480/21 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2021 у справі                № 910/480/21 скасувати частково. Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" (Ідентифікаційний код юридичної особи 32382598, Україна, 01133, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" ((Ідентифікаційний код юридичної особи 30859524, Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А)  48  836,28 грн страхового відшкодування.
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" (Ідентифікаційний код юридичної особи 32382598, Україна, 01133, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" ((Ідентифікаційний код юридичної особи 30859524, Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А) 2  820,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2  133,80 грн.
3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" (Ідентифікаційний код юридичної особи 32382598, Україна, 01133, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" ((Ідентифікаційний код юридичної особи 30859524, Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А) 3  200,70 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В. Шапран