ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5920/21 Справа № 201/5102/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до  ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У червні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі-МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.
       В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 14 грудня 2018 року о 08 год. 10 хв. відповідач, керуючи автомобілем «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на автомобіль «Мазда» з номерним знаком НОМЕР_2 , чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно Звіту №035/19 від 24 березня 2019 року про визначення вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Мазда» з номерним знаком НОМЕР_2 з урахування зносу складає 24 170, 60 грн. Завдана ОСОБА_1 шкода відшкодована не була, у зв`язку з чим потерпіла ОСОБА_2 з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою. 29 травня 2019 року ОСОБА_2 виплачено 24 170, 60 грн, за шкоду заподіяну в результаті ДТП та 750 грн. за послуги аварійного комісара, а тому просить суд стягнути  з останнього на свою користь грошові кошти у розмірі понесених витрат в сумі 24 920, 60 грн, а також покласти на відповідача судові витрати.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Вирішено питання стосовно судових витрат /а.с. 116-120/.
       Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с. 125-130/.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач як страховик, сплативши на свій розсуд добровільно у визначеному ним розмірі страхове відшкодування потерпілій особі , не довів належними доказами наявності підстав, з якими він пов`язує своє право вимагати відшкодування сплачених сум в регресному порядку.         
       Позивач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалось.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 24 920, 60 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2018 року о 08 год. 10 хв. відповідач, керуючи автомобілем «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, в районі будинку №36-а по вул. Гладкова в м. Дніпрі, не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був припаркований водієм ОСОБА_3 , порушивши п. 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та пошкодження зазначеним транспортним засобам.
       Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року, яка набрала законної сили 11 лютого 2019 року, відповідача визнано винним у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 гривень (а.с.11).
       Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Автомобіль «Мазда» модель 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, належить ОСОБА_2 (а.с.9).
       Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3580117 в ТДВ СТДВ "ГЛОБУС" (а.с.10).
       Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на день скоєння ДТП не застрахована (а.с.12).        
       15 лютого 2019 року потерпіла ОСОБА_2 звернулася до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8).
       Також 15 лютого 2019 року потерпіла ОСОБА_2 звернулася до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 14 грудня 2018 року (а.с.23).        
       Згідно Звіту №035/19 від 24 березня 2019 року по визначенню вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Мазда» модель 3, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 24 170, 60 грн (включаючи ПДВ на запасні частини (матеріали) (а.с.14).        
       За організацію складання калькуляції вартості відновлювального ремонту та визначення розміру збитків т/з «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_3 , позивачем було сплачено на користь ТОВ «СОС СЕРВІС УКРАЇНА» 750 грн (а.с.25, 26).
       Відповідно до висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля №035/19, складеного 24 березня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда» модель 3, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 24 170, 60 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда» модель 3, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 24 170, 60 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали (а.с.15-22).                
       Потерпілій ОСОБА_2 було здійснено відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 24 170, 60 грн (а.с.24, 25).
       Позивач звертався до відповідача з листом про необхідність компенсації його витрат на здійснення страхового відшкодування, однак такі вимоги залишилися невиконаними (а.с.27).
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, оскільки позивач виконав свої зобов`язання страховика у повному обсязі, до нього, у розумінні статті 1191 ЦК, перейшло право вимоги відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до статті 41 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961-ІV) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
       Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону №1961-ІV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
       Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК)). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
       Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК).
       Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
       Спеціальний Закон №1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі – обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
       За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.
       Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач, винний у скоєні ДТП, не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
       Викладене свідчить про обґрунтованість звернення другого учасника пригоди до позивача і одержання ним відповідного страхового відшкодування.
       Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що понесені витрати позивачем, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілому у ДТП з вини відповідача, підлягають стягненню з останнього в порядку регресу.
       Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог МТСБУ.
       Дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вони, зокрема, зводяться до незгоди з висновком про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП, в якому виною особою є відповідач та до його оцінки, однак, оцінка доказів є виключною компетенцією суду.
       Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
       При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров