П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  380/10778/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.   
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
22 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними дій та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року Військова частина НОМЕР_1 (далі – позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі – відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову “Про стягнення виконавчого збору” від 11.11.2020 р. у виконавчому провадженні ВП № 63568252 державного виконавця Франківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Романяк Назарія Олеговича, щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 у виконавчого збору у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки згідно неї підлягає стягнення з позивача виконавчий збір за примусове виконання рішення немайнового характеру, однак до Франківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшов виконавчий лист майнового характеру, оскільки стягнення індексації грошового забезпечення носить матеріальний характер та підлягає грошовій оцінці. Таким чином, виконавчий збір має обраховуватися згідно ч.2 ст.27 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIІI, а саме у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Звертає увагу суду також на те, що Військова частина НОМЕР_1 виконала рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 р. повністю без будь-яких примусових дій та заходів державної виконавчої служби у добровільному порядку. На момент винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.11.2020 р. державним виконавцем не було розпочато дій спрямованих на примусове виконання судового рішення, яке виконано позивачем добровільно, про що повідомив виконавця безпосередньо стягувач заявою від 17.11.2020 р. Отже, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, у розмірі, який визначений у спірній постанові (20 000 грн.), отже, така постанова не відповідає вимогам ст.ст.27, 40 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIІI.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Романяка Н.О. від 11.11.2020 року про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 63568252 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у сумі 20 000,00 грн.
Стягнуто на користь Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) судові витрати у вигляді сплаченого згідно платіжного доручення №1538 від 20.11.2020 року судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Романяка Н.О. від 11.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63568252 щодо виконання виконавчого листа №600/899/20-а від 13.10.2020 року, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період часу з 15 вересня 2016 року по 01 лютого 2018 року включно (а.с. 92-93, 95).
11.11.2020 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романяком Н.О. в рамках виконавчого провадження №63568252 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, згідно якої постановлено стягнути з Військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 20000,00 грн. В даній постанові також зазначено, що виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення немайнового характеру у відповідності до ч.3 ст.27 Закону України “Про виконавче провадження” (а.с. 6, 91).
Із матеріалів справи слідує, що 16.11.2020 р. позивачем здійснено зарахуванням на картковий рахунок ОСОБА_1 загальної суми 19769,38 грн. за призначенням – грошове забезпечення, що підтверджується відомістю розподілу витрат Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2020 р. №201116РВ000015519041 (а.с. 7).
Листом від 17.11.2020 року №2907 Військова частину НОМЕР_1 повідомила відповідача про добровільне виконання рішення по ВП №63568252 в повному обсязі, а саме нараховано та виплачено суму 18562,68 грн. компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 42 календарних дня та 1507,76 грн. індексації грошового забезпечення за період з 04 листопада 2016 року по 01 лютого 2018 року включно (а.с. 12).
27.01.2021 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романяком Н.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №63568252 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України “Про виконавче провадження” у зв`язку із надходженням заяви ОСОБА_1 від 17.11.2020 року про виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду №600/899/20-а від 13.10.2020 року (а.с. 77-78).
Не погодившись із постановою про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 63568252 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у сумі 20 000,00 грн., позивач оскаржив її до суду.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Предметом цього позову є постанова державного виконавця державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Романяка Н.О. від 11.11.2020 року по виконавчому провадженню № 63568252 про стягнення виконавчого збору з Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 20 000,00 грн. 
Зазначені правовідносини регулюються Законом України “Про виконавче провадження” №1404-VIІI від 02 червня 2016 року.
У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII (в редакції чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відкриття виконавчого провадження свідчить про примусове виконання рішення суду, оскільки боржник (у нашому випадку Військова частина НОМЕР_1 ) його добровільно не виконала.
За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно частин 1-4 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Отже, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову і про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діє правомірно відповідно до норм чинного законодавства. 
Також, частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, аналізуючи зазначене слід прийти до висновку, що:
- частина перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем;
- стаття 27 Закону №1404-VIII передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується;
- виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення суду, початком якого є відкриття виконавчого провадження у справі.
У свою чергу, аналіз положень Закону №1404-VIII свідчить про те, що обов`язковою передумовою стягнення виконавчого збору є вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Відповідно до частини 1 статті 42 Закону № 1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Водночас, зміст викладених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.
Окрім цього, відповідно до пункту 8 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону (далі - Інструкція №512/5).
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Відтак, положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, свідчать про те, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню. Тобто, вирішення питання про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
При цьому, суд звертає увагу на положення частини статті 40 Закону № 1404-VIII, а саме згідно її частини 1 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 40 Закону № 1404-VIII).
Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у його постанові від 25 березня 2020 року у справі №815/688/18, слідує, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом.
Тобто, вирішення питання про стягнення виконавчого збору безумно пов`язувалося з відкриттям виконавчого провадження.
Така судова практика щодо того, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а звернення стягувача із заявою про повернення виконавчого документа не звільняє боржника від обов`язку сплати виконавчого збору, мала місце доволі тривалий час (як приклад, постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16). 
Водночас, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №2540/3203/18 дійшла висновку, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2021 року справа №2540/3203/18 щодо застосування норм права вказала на наступне:
Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією (йдеться про Інструкцію №512/5), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.”
Суд звертає увагу, що попри те, що позивачем не зазначено, а судом не встановлено підстав, передбачених частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII, за яких виконавчий збір не стягується, а саме виконання позивачем рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, судом у цій справі встановлено, що 16.11.2020 р. позивачем у добровільному порядку виконано рішення суду та здійснено зарахуванням на картковий рахунок ОСОБА_1 загальної суми 19769,38 грн. за призначенням – грошове забезпечення, що підтверджується відомістю розподілу витрат Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2020 р. №201116РВ000015519041 (а.с. 7).
Із матеріалів виконавчого провадження №63568252 убачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №600/899/20-а від 13.10.2020 року, виданим Чернівецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період часу з 15 вересня 2016 року по 01 лютого 2018 року включно, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Щодо розміру виконавчого збору, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом в оскаржуваній постанові зазначено, що виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення немайнового характеру у відповідності до частини 3 статті 27 Закону України “Про виконавче провадження”, а відтак, суд приходить до висновку, що розмір виконавчого збору визначено відповідачем щодо виконання рішення немайнового характеру.
Суд наголошує, що виконавче провадження №63568252 відкрито щодо виконання виконавчого листа №600/899/20-а від 13.10.2020 року, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період часу з 15 вересня 2016 року по 01 лютого 2018 року включно.
Роз`яснення щодо визначення характеру позовних вимог викладено у постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 та Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5, де, зокрема, зазначено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.
При визначенні характеру позову необхідно врахувати, що окремі рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи. Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.
За практикою Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі “Щокін проти України”, вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, безпідставне стягнення податків і зборів, є майновою.
Суд зазначає, що при визначенні характеру позову як майнового слід врахувати, що майновим характером наділене рішення щодо вимоги права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що піддається грошовій оцінці. Об`єктом рішення немайнового характеру навпаки виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Згідно положень статті 63 Закону № 1404-VIII  рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення є рішенням немайнового характеру, порядок виконання якого встановлений у розділі VIII Закону № 1404-VIII.
Таким чином, рішення немайнового характеру не має ціни, тому розмір виконавчого збору визначається у залежності від суб`єкта боржника з урахуванням положень частини 3 статті 27 Закону № 1404-VIII.
Натомість, рішення майнового характеру прямо впливає на майновий стан фізичної чи юридичної особи, а відтак розмір виконавчого збору визначається у відповідності до положень частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII.
У цій справі зміст виконавчих дій свідчить про майновий характер виконуваного рішення. Про такий характер виконуваного рішення вказує також те, що виконавче провадження №63568252 закінчено постановою відповідача від 27.01.2021 року згідно заяви стягувача ОСОБА_1 від 17.11.2020 року внаслідок виконання позивачем рішення шляхом здійснення 16.11.2020 р. зарахуванням на картковий рахунок ОСОБА_1 загальної суми 19769,38 грн. за призначенням – грошове забезпечення.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що державним виконавцем невірно визначено характер виконуваного рішення, що мало наслідком порушення відповідає вимог статті 27 Закону № 1404-VIII в частині визначення розміру виконавчого збору.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романюка Н.О. від 11.11.2020 року про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №63568252 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у сумі 20000,00 грн.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального  права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують,  то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.