Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 липня 2021 року
м. Київ
справа № 539/2853/20
провадження № 51-3227 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,  
встановив:
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня                      2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                                громадянина України, уродженця м. Черкаси, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави загальну суму 1307 гривень                   60 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз. Вирішено питання про речові докази.
Скасовано арешт, накладений ухвалою Лубенського міськрайонного суду від                          12 травня 2020 року у справі № 539/1324/20.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та  АТ «СГ «ТАС» задоволено.
Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі                 13087,23 грн, моральну шкоду в сумі 779,36 грн, витрати на ремонт велосипеду                     230 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі                 96 222,64 грн., франшизу в сумі 13 грн, майнову шкоду в сумі 1 683,53 грн.
Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 140,97 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 979,19 грн.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 5 травня 2020 року, приблизно о 7 годині               30 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом – автомобілем «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Котляревського в м. Лубни Полтавської області та виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу з круговим рухом, на проїзну частину вул. Драгоманова, порушив вимоги п.16.11 та п.2.1 Правил дорожнього руху України, а саме: на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_6 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_6 , за результом вчинення ДТП потерпілому заданні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення.
УхвалоюПолтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня                      2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на те, що у своєму вироку суд першої інстанції не навів переконливих і достатніх мотивів, якими він керувався при призначенні розміру моральної шкоди, не зазначив конкретні обставини справи та не в повній мірі врахував особу винного. Заявлений позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 99 222,64 грн вважає надмірним та просить вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 30 000 грн. 
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке. 
Правильність кваліфікації дій засудженого, призначене покарання, правильність стягнення інших сум за позовними вимогами крім моральної шкоди, в касаційній скарзі не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів. Захисник оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині неправильного вирішення цивільного позову в частині моральної шкоди.
У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Потерпілим під час розгляду справи у суді першої інстанції доведено факт спричинення йому шкоди у виді: витрат на лікування в сумі 15 587,23 грн, витрати на харчування дружини під час перебування її у лікарні в сумі 1 683,35 грн та витрат на ремонт велосипеду в сумі 230 грн. При цьому визнано факт часткового відшкодування ОСОБА_5 шкоди на суму 2 487 грн – сума франшизи, 3 000 грн – моральної шкоди.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення суми моральної шкоди суд послався на вимоги законодавства, які регулюють питання стягнення, в тому числі, і моральної шкоди. Також суд врахував характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), які зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення), стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.
З таким обґрунтуванням моральної шкоди суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.
 
З аналогічними вимогами, які викладені в касаційній скарзі захисника,                    ОСОБА_4 звертався й до суду апеляційної інстанції. Так, колегія суддів апеляційної інстанції не погодилась із тим, що позасудове врегулювання, визнання вини обвинуваченим, впливають на розмір моральної шкоди. Вказані обставини були враховані в даній справі при призначенні обвинуваченому основного та додаткового покарань за злочин. Колегія суддів Касаційного кримінального суду зазначає, що аналогічно судом першої інстанції були враховані й обставини, що захисник вважає такими, що не були враховані судом.
Так, суд апеляційної інстанції, у своїй ухвалі зазначає, що розмір моральної шкоди спричиненої злочином визначається за іншими критеріями, які не пов`язані із процесуальною поведінкою обвинуваченого, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Переглянувши вирок суду за апеляційною скаргою захисника в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги                 ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін, вказавши, що при апеляційному перегляді кримінального провадження не було наведено достатніх підстав для скасування судового рішення, зокрема у частині розгляду цивільного позову.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Посилання захисника ОСОБА_4 на справу №352/342/17, на думку колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, є безпідставними, адже у самому кримінальному провадженні встановлено не ідентичні фактичні обставини справи. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4  та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                          ОСОБА_3