УХВАЛА

13 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 480/3868/20
адміністративне провадження № К/9901/24212/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 480/3868/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі - відповідач), де просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 2о/с від 29 травня 2020 року про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України в Сумській області, з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «а» Положення про проходження рядовим і начальницьким складом з органів внутрішніх справ;
зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України в Сумській області з 30 травня 2020 року;
стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30 травня 2020 року по день винесення судового рішення;
допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України в Сумській області та стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць;
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області № 2о/с від 29 травня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за віком. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
11 січня 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про постановлення додаткового рішення.
Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено. Ухвалено додаткове рішення та стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ в Сумській області витрати на правничу допомогу у розмірі 40000 грн.
31 травня 2021 року на адресу Другого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат.
Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про винесення додаткової постанови про розподіл судових витрат у справі № 480/3868/20 задоволено. Прийнято додаткову постанову, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області судові витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_1  в сумі 15000 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, і вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності відповідача без його належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Так, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо, зокрема, справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Водночас посилаючись у касаційній скарзі на пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування постанови апеляційного суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, що передбачено статтею 351 КАС України.
При цьому, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній відсутнє посилання на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі № 480/3868/20 та не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження додаткової постанови в касаційному порядку.
Натомість скаржником процитовано положення статей 134 та 139 КАС України, проте касаційна скарга не містить посилань на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та не наведено аргументів в обґрунтування своєї позиції. 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтями 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 480/3868/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошового забезпечення - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько