КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                           ___________________________________
Справа  №756/6584/14-ц
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/10048/2021                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                           судді-доповідача                      Рейнарт І.М. 
                                           суддів                                        Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                           при секретарі                            Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 3 лютого 2021 року (суддя Андрейчук Т.В.) про залишення без розгляду  заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 2 жовтня 2007 року №11225634000,  що складається із заборгованості зі сплати кредиту у сумі 15 238,09 доларів США; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 2 756,34 доларів США; пені за прострочення термінів сплати кредиту у сумі 4 504грн 21 коп.; пені за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом у сумі 1 622грн 28коп. Стягнуто з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 749грн 78коп.
7 грудня 2020р. ОСОБА_1 направив до Оболонського районного суду м. Києва заяву про перегляд вказаного заочного рішення та просив поновити строк на її подання, посилаючись на те, що він не отримував судові повістки та інші документи суду, які направлялися за місцем його реєстрації та були повернуті до суду за закінченням встановленого терміну зберігання, оскільки у 2014 року він проживав за іншою адресою, а тому суд не мав правових підстав для ухвалення заочного розгляду справи, а висновок суду, що він був повідомлений належним чином про розгляд справи не відповідає обставинам справи. 
Також заявник зазначав, що ні він, ні його родичі не отримували копію рішення суду.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 3 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву залишено без розгляду.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та 

направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки ним були надані належні та допустимі докази його проживання на час прийняття судом першої інстанції заочного рішення не за місцем реєстрації, а за іншою адресою, а саме акт від 2 грудня 2020 року, затверджений начальником ЖЕД-319. Крім того, текст заочного рішення суду він не отримував, примусове виконання заочного рішення суду не здійснювалося.
Відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо вручення йому копії заочного рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, повістки та інші документи суду, які направлялися йому за місцем його реєстрації поверталися до суду за закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідач стверджує, що посилання суду першої інстанції на практику ЄСПЛ та те, що оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції є безпідставним та таким, що не може бути застосовано до нього, оскільки сам по собі передбачений законом механізм постановлення та оскарження заочного рішення передбачає право та можливість відповідача, якому не було відомо про розгляд справи, оскаржити таке рішення. При цьому ЦПК не обмежує строки такого звернення, відраховуючи їх від дати, коли особі таке рішення було вручено.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги на їх електронні адреси (с.с.162-165),  у судове засідання не з`явилися, ОСОБА_1 направив клопотання про розгляд справи у його відсутність, інші учасники справи клопотання про перенесення розгляду справи не подали, тому колегія суддів відповідно до ст. 372 ЦПК України розглянула справу у їх відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
20 серпня 2014 року Оболонським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту.
7 грудня 2020р. ОСОБА_1 направив до Оболонського районного суду м. Києва заяву про перегляд вказаного заочного рішення та просив поновити строк на її подання, посилаючись на те, що він не отримував судові повістки та інші документи суду, які направлялися за місцем його реєстрації, про ухвалення заочного рішення  обізнаним не був.
Відмовляючи у поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд, отримав копію заочного рішення 30 серпня 2014 року, а відтак повинен був подати заяву про його перегляд до 9 вересня 2014 року. Також суд першої інстанції не визнав поважними причини, які зазначив відповідач, як підставу пропущення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає матеріалам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Оскільки заочне рішення судом було ухвалено 20 серпня 2014 року, при розгляді даної апеляційної скарги апеляційним судом застосовуються норми ЦПК України у 

редакції, яка діяла на час розгляду справи судом та ухвалення заочного рішення, без окремого посилання.
Згідно зі ст. 228 ЦПК України  заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Частиною 3 статті 222 ЦПК України було встановлено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.
Наявними у матеріалах справи документами підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (с.с.43).
З матеріалів справи вбачається, що копія заочного рішення суду від 20 серпня 2014 року була направлена відповідачу ОСОБА_1 27 серпня 2014 року на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його місця проживання та отримана його матір`ю ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с. 83).
Норми ЦПК України не визначали окремий порядок направлення та вручення стороні копії судового рішення, разом з цим визначали порядок вручення судових викликів та повідомлень.
Зокрема, ч. 5 ст. 74 ЦПК України було передбачено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. 
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України було встановлено, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
Отже, вручення копії заочного рішення суду матері відповідача ОСОБА_1 за адресою місця його проживання, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається врученням копії рішення суду і відповідачу ОСОБА_1 , а відтак відповідач мав подати заяву про перегляд заочного рішення до 9 вересня 2014 року.
Доводи апеляційної скарги, що ні ОСОБА_1 , ні його родичі копію заочного рішення суду не отримували, спростовуються вищезазначеними матеріалами справи.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що копія заочного рішення суду також направлялася судом відповідачу ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , де, як стверджує відповідач ОСОБА_1 , він проживав на час розгляду справи судом та ухвалення заочного рішення суду. Вказана копія заочного рішення отримана матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.85).
Отже, матеріали справи містять докази направлення  копії заочного рішення суду відповідачам та її отримання родичами відповідачів, що відповідно до положень ЦПК України вважається і врученням самим відповідачам.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не був обізнаним про судовий 
                                                                       
розгляд, а направлені на його адресу судові повістки поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що не може вважатися належним повідомленням сторони про судовий розгляд, спростовуються матеріалами справи, згідно яких судові повістки направлялися на адресу місця проживання відповідача ОСОБА_1 , яка зареєстрована у встановленому законом порядку, та отримувалися його матір`ю, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення (с.с.50, 57), тому відповідно до положень ч. 3 ст. 76 ЦПК України вважається, що відповідач належним чином був повідомлений про судовий розгляд справи.
Крім того, в матеріалах справи наявна постанова головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поліщук В.В. від 12 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження, згідно якої ОСОБА_1 виконано рішення суду в частині стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» 749грн 78коп. судового збору.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що він не був обізнаний про судовий розгляд та не отримував копії заочного рішення суду спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).
Поновлення строків оскарження є актуально проблемою, що особливо притаманна для стягнення заборгованості. Перешкоджання реальному виконанню судових рішень вже на етапі його примусового виконання шляхом технічного оскарження рішення суду набуло широкого поширення серед недобросовісних учасників процесу. При оскаржені рішення першої інстанції державний виконавець імперативно зобов`язаний закрити виконавче провадження, а тому всі попередні дії стають марними, а боржник отримує шанс ухилитись від примусового виконання. 
Строк на оскарження рішення суду може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Про поважність причин пропуску строку на оскарження рішення суду може свідчить наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом встановленого законом строку на подання такої заяви.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
Виходячи з того, що відповідачем ОСОБА_1 не зазначені поважні причини пропуску строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду, з моменту ухвалення заочного рішення та отримання його копії відповідачем минуло 6 років, поновлення строку буде мати своїм наслідком порушення принципу юридичної визначеності, що є недопустимим. 
Твердження у апеляційній скарзі, що передбачений законом механізм постановлення та оскарження заочного рішення передбачає право та можливість відповідача, якому не було відомо про розгляд справи, оскаржити таке рішення, а ЦПК не обмежує строки такого звернення, відраховуючи їх від дати, коли особі таке рішення було вручено, не можуть застосовуватися у даній справі, так як матеріалами справи 

підтверджено, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд справи, отримав копію заочного рішення та частково виконав рішення суду.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не наведені поважні причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року.
Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи відсутність правових підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції правомірно залишив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми процесуального права, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 3 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 9 липня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт  

Судді                                                                        Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк