КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6365/2021                                      

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            23 липня 2021 року                                                               м. Київ
                                                                                                             Справа № 753/8702/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Лужецької О.Р., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У червні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до  відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17.12.2018 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 50 000 грн. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач  змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 890 грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 49 135 грн. 48 коп. та судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2102 грн.  В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк»  - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.   
Вказує, що позивачем до позовної заяви долучено підписану відповідачем довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту). Вказану довідку про умови кредитування від 17.12.2018 року суд першої інстанції належним чином не оцінив, хоча Верховний Суд вже звертав увагу на такі обставини. Зокрема, у постанові від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019р. по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року, по справі № 355/1091/17.  Суд першої інстанції не врахував, що зазначений доказ відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надавсуду відзиву на позов і жодних належних та допустимих доказів того, що не ознайомлювався з умовами кредитування
Зазначає, що відповідач, як споживач послуг, для прийняття усвідомленого рішення, перед укладенням договору про споживчий кредит мав самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитування. А отже, підписавши анкету-заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредитування відповідач здійснив волевиявлення і погодився з визначеними умовами. Таким чином, між сторонами укладений договір споживчого кредитування, який відповідає вимогам спеціального Закону України «Про споживче кредитування», сторонами не оспорювався, відповідно є чинним і правомірним.
Посилається на те, що 17.12.2018 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір банківського обслуговування, який передбачає і послуги зі споживчого кредитування. 17.12.2018 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 . На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 50000 грн. 17.12.2018 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту), відповідно до якої відповідач підтвердив  отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. У вказані довідці зазначено: процентна ставка: у пільговий період 0,00001 % річних, поза межами пільгового періоду 42 % річних для картки ''Універсальна Голд" та 43,2 % річних для картки ''Універсальна"; при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 84 % річних для картки ''Універсальна Голд" та 86,4 % річних для картки ''Універсальна" ; штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та інше. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.
Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 02.12.2020 року по справі № 284/157/20-ц. Відповідач до суду не з`являвся, заперечень не подавав, доказів на спростування заборгованості по процентам та штрафам не надав, контр розрахунку не навів, доказів, що не був ознайомлений з умовами кредитування або ж не підписував довідку не надав, жодним чином не спростував доводи позивача, а тому правових підстав відмовляти у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками, за простроченими відсотками, штрафами у суду не було.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, посилаючись на правову  позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 
Суд зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17.12.2018 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погодився із тим, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається. 
З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, за відсотками, нарахованими  на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦПК України, та штрафів, колегія суддів погоджується, оскільки висновки відповідають матеріалам справи та  нормам матеріального права.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
            Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
            Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
            Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
            Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.      Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
            Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
            
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1  звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 17 грудня    2018 року, на підставі якої йому було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку.   
Як встановлено судом та не спростовується сторонами, відповідачу відкрито кредитний рахунок та надано кредитні кошти у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 78 890 грн. 92 коп., з яких: 49 135 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 18 764 грн. 28 коп. - заборгованість за відсотками; 6758 грн. 26 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 500 грн. - фіксована частина штрафу; 3732 грн. 90 коп. - процентна складова штрафу. (а.с. 6-7).
 
            Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк»,  розрахунок заборгованості, виписку по особовому рахунку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані картки  та копію паспорту громадянина України - відповідача.
Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Також 17 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування. 
Пунктом 3 та 4 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50 000 грн. ( по картці «Універсальна») та до 75 000 грн. ( по картці «Універсальна Голд»), наданого на споживчі потреби, та встановлено строк договору і кредитування до 240 місяців  з процентною ставкою за межами пільгового періоду 43, 2 % відсотків річних ( по картці «Універсальна») та 42% річних ( по картці «Універсальна Голд»).
Відповідно до порядку повернення кредиту, передбаченого п. 5 паспорту споживчого кредиту, встановлено розмір платежів та їх сплату, що здійснюється щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 5 % від заборгованості  на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. 
Згідно з п. 6 вказаного паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем ОСОБА_1 , штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою складає  500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Також визначено, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту складає 86,4% - по картці «Універсальна» або 84 % - по картці «Універсальна Голд».
            Разом з тим, підписаний сторонами 17 грудня 2018 року паспорт споживчого кредиту  є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування»,  договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Стаття 9 Закон України «Про споживче кредитування» визначає  інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12).
Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 17 грудня 2018 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.
 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування»  визначено умови договору про споживчий кредит.
Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 17 грудня 2018 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписана відповідачем 17 грудня 2018 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону.  Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене відсутні правові підстави вважати, що між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, а тому позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитування.
 
З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»  ( а.с. 17) не вбачається за можливе достовірно встановити, який саме тариф передбачений для карти відповідача та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 4 різновиди тарифів.
Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
 
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
            Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період  з часу виникнення спірних правовідносин  до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
            Також Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафів, оскільки позивачем не надано доказів щодо погодження сторонами зазначених умов кредитування. 
Таким чином, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків  та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про споживчий кредит, укладений відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»,   а тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги про те, що  відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.   
Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Сам по собі наданий позивачем  розрахунок заборгованості та виписка по рахунку, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків та штрафів  були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача  заборгованості за простроченими відсотками та штрафами у розмірі, визначеному позивачем, а тому  доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє. 
Доводи апеляційної скарги про неприйняття судом до уваги висновків Верховного Суду у постановах від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у вказаних постановах наявні інші фактичні обставини справ, а саме - підписання одночасно із анкетою-заявою «довідки про умови кредитування» у період 2008 - 2011 років, тоді як у даному випадку відповідачем така довідка не підписана, а зміст «Паспорту споживчого кредиту» суттєво відрізняється від змісту «Довідки про умови кредитування».
Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору були визначені паспортом споживчого кредиту, колегія суддів також відхиляє, оскільки паспорт споживчого кредиту є лише тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит і не може підтверджувати наявність укладеного між сторонами договору щодо досягнення згоди умов кредитування. 
При цьому паспорт споживчого кредиту  підписано сторонами 17.12.2018 року із вказівкою, що зазначена у ньому інформація є актуальною до 01.01.2019 року.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту від 17 грудня 2018 року неможливо визнати  документом, який може підтверджувати умови кредитування, оскільки у вказаному документі передбачено умови кредитування для кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна Голд», проте, з його змісту не вбачається, умови якої саме кредитної картки були погоджені з відповідачем.
Відповідно до змісту розділу 4 вказаного  Паспорту, обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Відповідно до змісту розділу 7, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач має право безкоштовно отримати копію проекту договору про споживчий кредит у письмовій та електронній формі за своїм вибором. Це положення не застосовується у разі відмови кредитодавця від продовження процесу укладання договору зі споживачем.
Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної  у цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем  оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації  щодо майна, сімейний стан, доходів тощо.
З урахуванням вказаного, Паспорт споживчого кредитування не може вважатися належним доказом на підтвердження позиції банку, оскільки не містить відомостей про обраний відповідачем тип кредитування та умови нарахування пені, штрафних санкцій, оскільки містить інформацію, яка стосується як кредитної картки «Універсальна», так і кредитної картки «Універсальна Голд».      
Таким чином, даний документ неможливо визнати належним доказом досягнення між сторонами кредитного договору конкретних умов стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки наявна у ньому інформація є попередньою (до укладення договору кредиту) та містить два типи кредитного продукту без зазначення, який саме з них обирає позичальник.
 
Разом з тим, обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків у розмірі 6758, 26 грн. позивач посилався на ст. 625 ЦК України, та вказував, що процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується 84% річних.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, оскільки строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено в анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання. При цьому наведена в  паспорті споживчого кредиту інформація не містить даних щодо конкретно визначеного строку кредитування ( зазначено до 240 місяців).
Виходячи з викладеного, позивачем не доведено, з якого терміну починається прострочення виконання зобов`язання для погашення кредиту у повному обсязі.
Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України,  відсутні.
Крім того, позивач, обґрунтовуючи розмір і порядок нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, посилався на зміни, внесені 01.03.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Проте матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.
З урахуванням викладеного, колегія суддів  вважає відсутніми підстави для висновку про  те, що укладеним між сторонами  договором було встановлено інший розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання, ніж визначено  ч.2 ст.625 ЦК України.
Отже, підстави для стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України відсутні, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, відсотків, нарахованих на прострочений кредит, та штрафах.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

  Суддя  - доповідач:                                                                       Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                        Махлай Л.Д.

                                                                                                                      Немировська О.В.