РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/3661/20
Провадження № 22-ц/4815/473/21

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії  України та  ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії  України про  відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,-

В С Т А Н О В И В :
16.09.2020 р. до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла постанова Верховного Суду від 02.07.2020 р. у справі № 570/1531/17, відповідно до якої вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_3 і її неповнолітнього сина ОСОБА_5 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_3 на утримання дитини загиблого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3662,11 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 позивачці і її неповнолітньому сину ОСОБА_6 була спричинена моральна шкода, наявність якої полягає у: душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї та близьких родичів; душевних стражданнях, пережитих нею і її неповнолітнім сином у зв`язку із самим фактом загибелі чоловіка; душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку із знищенням її майна – автомобіля DAEWOO Nexia р.н. НОМЕР_2 ; душевних стражданнях, пов`язаних з тим, що будучи ще молодою людиною, позивачка не може користуватися всіма благами повноцінного сімейного життя, зокрема, вона самотужки, без батька змушена утримувати і виховувати неповнолітнього сина, а останній назавжди позбавлений батьківської турботи і любові; хвилюваннях у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя.
Обґрунтовуючи необхідність відшкодування шкоди дитині загиблого ОСОБА_7 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) позивач з покликанням на ст. 1200 ЦК України зазначила, що суд має враховувати кількість осіб, які мають право на відшкодування шкоди, її розмір та період стягнення, з урахуванням сум за різні періоди і частки від середньомісячної заробітної плати, а також повідомила, що на момент смерті ОСОБА_7 мав середньомісячну заробітну плату (дохід) у розмірі 10986,33 грн.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_3 і її неповнолітнього сина ОСОБА_5 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_3 на утримання дитини загиблого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кошти у розмірі 5493 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 17 коп. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року та до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник Військової частини НОМЕР_1  Національної Гвардії  України подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що представник позивача жодним чином не обґрунтовує завдання моральної шкоди потерпілим, а виходить виключно із своїх міркувань та загальних понять.
Вказує на незрозумілість обчислення середньої заробітної плати за останні місяці, оскільки до таких виплат не враховуються допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, так суд посилається на копію довідки про середню заробітну плату та копію довідки про доходи, суми в яких відрізняються.
Крім того, судом не було залучено до участі у справі винну особу – ОСОБА_4 .
Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2020 року в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка та стягнення коштів у розмірі 5493 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 17 коп. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року та до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у цих частинах.
У відзиві на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії  України  ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки представником відповідача вже наводились аналогічні доводи, які були залишенні без уваги судами апеляційної та касаційної інстанції.
Також, разом з відзивом подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції, проте просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2020 року в частині стягнення коштів у розмірі 5493 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 17 коп. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року та до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) змінити, виклавши цей абзац у такій редакції: «Задовольнити позовну заяву, виплати призначити починаючи з 23 квітня 2016 року в розмірах зазначених у позові з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог та покласти на відповідача обов`язок перегляду розміру щомісячних платежів дитині загиблого ОСОБА_7 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) за різні періоди стягнення, з урахуванням вимог діючого законодавства».
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у справі № 570/1531/17, залишеним без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, установлено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді стрільця за штатом взводу матеріально-технічного забезпечення 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , порушуючи вимоги статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також пункти 1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху, 23 квітня 2016 року приблизно о 14:35 на 135 км + 250 м автодороги Городище – Рівне - Старокостянтинів, рухаючись зі сторони м. Рівного в напрямку м. Сарни та керуючи транспортною машиною ГАЗ-3309, р/н НОМЕР_3 , яка належить військовій частині НОМЕР_1 , змінив напрямок руху, повернув ліворуч у сторону с. Нова Любомирка Рівненського району та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Nexia», р/н НОМЕР_2 , внаслідок чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були смертельно травмовані, а ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У загиблого ОСОБА_7 знаходився на утриманні син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 , виданого 11.07.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.
Вирішуючи спір місцевий суд правильно застосував норми матеріального права та посилаючись на ст. 1187, 1188 ЦК України, вірно зазначив, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, як то передбачено ст.1166, 1167 ЦК України, а на іншу вказану в законі особу -  власника джерела підвищеної небезпеки. 
Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів…
В даному випадку автомобілем ГАЗ-3309, р/н НОМЕР_3 , який є джерелом підвищеної небезпеки та належить військовій частині НОМЕР_1 внаслідок ДТП було заподіяно смерть ОСОБА_7 , який був відповідно чоловіком та батьком позивачів, що встановлено та не заперечується сторонами по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Безпідставним є посилання апелянта Військової частини НОМЕР_1 на незрозумілість розрахунку суми стягнення який проведений на підставі копій довідок. Оригінали знаходяться в матеріалах кримінальної справи про що відомо апелянту.
Визначаючи середньомісячний дохід ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував довідку про доходи № 519 від 08.06.2017, видану військовою частиною НОМЕР_5 та довідку про середню заробітну плату, виданої ТзОВ "Юритмікс", вирахував частину на користь дитини та дійшов висновку про стягнення 5493,17 грн.. Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки розрахунок відповідає та підтверджується матеріалами справи, відповідачем на спростування даного розрахунку належних та допустимих доказів не надано.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
В даному випадку моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; На даний час матеріальна шкода завдана пошкодження майна – автомобіля позивачів вже відшкодована відповідачем.
Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 з огляду на вимоги ч. 2 ст. 1168 ЦК є окремим суб`єктом відшкодування моральної шкоди. Дитині на час загибелі батька виповнилося майже 9 років, і в такому віці вона здатна відчувати моральні страждання та переживання, усвідомлюючи втрату рідного батька, розуміючи те, що вона втратила його назавжди та позбавлена можливості відчути батьківську любов та турботу, проживати і виховуватись у повноцінній сім`ї.
Щодо позивачки ОСОБА_3 , то колегія суддів погоджується з її обґрунтуваннями вимог, що вона втратила чоловіка та не може користуватись всіма благами повноцінного сімейного життя та змушена без батька самотужки утримувати та виховувати неповнолітнього сина, який позбавлений батьківської турботи та любові.
Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивачів та негативні наслідки, які для них настали, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначання розміру моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо не залучення винуватої особи до участі у справі не заслуговують на увагу, оскільки у постанові від 02.07.2020 р. у справі № 570/1531/17 Верховний Суд, зокрема, вказав, що правильними є висновки судових інстанцій про те, що завдану військовослужбовцем ОСОБА_4 шкоду потерпілій має відшкодовувати військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, на обліку на обліку та в оперативному управлінні  якої перебуває джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб  ГАЗ-3309, р/н  НОМЕР_3 . Верховний Суд відхилив доводи про те, що обов`язок з відшкодування шкоди потерпілій має бути покладений на особу, яка її завдала, - ОСОБА_4 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.
Що стосується апеляційної скарги  ОСОБА_3 , то вона також не підлягає до задоволення. Зокрема її вимога про покладення на відповідачів обов`язку перегляду розмірів щомісячних платежів, то слід зазначити, що такий перегляд можливий, але здійснюється він в кожному конкретному випадку на підставі рішення суду за наявності підстав передбачених ст.1208 ЦК України, які в цій справі не могли встановлюватись та не доводились. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно  встановлені  обставини справи,  характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії  України та  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
       Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк
Судді:                                                                                             Н.М. Ковальчук
С.С. Шимків