ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/1571/18                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 липня 2021 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Пилипенко О. Є., Ключковича В. Ю.	
           за участю секретаря:	 	Волошка О. Л.	

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача та третьої особи Жук Ю. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 05.06.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про визнання незаконною та нечинною постанови від 20 грудня 2017 року № 1049 в частинах,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України в якому просив суд: 
- визнати незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2017 року №1049 в частині підпункту 1-1 пункту 1 частини 2 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 465;
- визнати незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2017 року №1049 в частині пункту 1 частини 2 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 465, що включає посилання на підпункт 1-1. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем та третьою особою яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору подано апеляційні скарги, в яких апелянти просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Вимоги апеляційних скарг апелянтами обґрунтовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а Кабінет Міністрів України приймаючи спірний нормативний акт в односторонньому порядку протиправно змінив умови контракту, не погодивши їх зі стороною - адвокатами, що надають безоплатну вторинну правову допомогу.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційні скарги, відповідно до змісту якого відповідач щодо задоволення вимог апеляційних скарг заперечно з підстав повного та належного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
В судовому засіданні 20.07.2021 року поновлено проведення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва від 19 вересня 2012 року №735 має право на заняття адвокатською діяльністю.
Між позивачем та Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області 12.03.2014 року укладено контакт № 8, відповідно до якого позивачем надаються відповідні послуги. Підпунктом 8 контракту визначено, що оплата винагороди та методика його обчислення здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №305 від 18.04.2012 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №465 затверджено Порядок оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу та Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
20 грудня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1049 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №465" (далі по тексту - Постанова №1049).
Пунктом 1 частини другої Постанови №1049 передбачено, у Методиці обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженій зазначеною постановою доповнити Методику пунктами 1-1 і 1-2 такого змісту: "1-1. Розмір винагороди адвоката за надання правової допомоги на окремій стадії провадження чи процесу, розрахований згідно з цією Методикою, не може перевищувати тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент подання адвокатом акта надання безоплатної вторинної правової допомоги з відповідними додатками (далі - акт) до відповідного центру, а в разі, коли тривалість стадії провадження чи процесу становить понад один рік - п`ятдесяти таких розмірів".
Вважаючи вказані зміни протиправними та такими, що порушують права позивача останній звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про безоплатну правову допомогу".
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.
Згідно пункту 2 статті 15 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
У відповідності до пункту 8 частини першої статті 25 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" суб`єкт надання безоплатної вторинної правової допомоги має право на належну оплату діяльності з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 
Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Приписами частини першої статті 117 Основного Закону України передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
За частиною третьою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року №794-VII Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності.
Згідно пункту 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем`єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.
Розроблення проекту акта починається невідкладно після отримання відповідного завдання та триває виходячи з необхідності врахування у загальному часі підготовки проекту акта вимог, встановлених цим Регламентом щодо часу, достатнього для погодження проекту акта заінтересованими органами, та часу, достатнього для проведення Мін`юстом правової експертизи.
18 квітня 2012 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №305 "Питання оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу" (далі по тексту - Постанова №305), яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №465 (далі по тексту - Постанова №465, в редакції, чинній на момент звернення до суду).
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №465 затверджено Порядок оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу та Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу. 
20 грудня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1049 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №465" (далі по тексту - Постанова №1049).
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між Волинським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги та адвокатом Жуковським В.В. укладено контракт від 12 березня 2014 року №8, відповідно до умов якого позивач зобов`язується за дорученням Центру надавати безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до Закону України "Про безоплатну правову допомогу" у межах адміністративно-територіальних одиниць: м. Луцьк, Ротищенський район, Ковельський район, а Центр - здійснювати оплату послуг адвоката та відшкодовувати його витрати у зв`язку з наданням ним безоплатної вторинної правової допомоги у встановленому порядку.
Згідно пункту 8 контракту від 12 березня 2014  року №8 розрахунки, оплата послуг та відшкодування витрат адвоката у зв`язку з наданням ним безоплатної вторинної правової допомоги здійснюється у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 року №305.
Як в обґрунтування позову так і апеляційних скарг позивачем та третьою особою вказується, що спірна постанова обмежує їх право на отримання винагороди за виконану роботу, оскільки послуги, на виконання доручення, надавались на виконання контракту укладеного в 2014 році, тобто до визначення граничних розмірів винагороди спірною постановою. 
Зазначене на переконання апелянтів свідчить про зворотню дію спірної постанови в часі, що є недопустимо. 
Колегія суддів вважає такі доводи апелянтів безпідставними, з огляду на наступне. 
Приписами п. 2 постанови КМУ № 305 від 18.04.2012 року встановлювалось, оплата послуг адвокатів з надання безоплатної вторинної правової допомоги здійснюється один раз на місяць не пізніше останнього робочого дня цього місяця виходячи з розміру оплати за годину роботи адвоката. 
Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 року №305 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №465, якою зокрема передбачено, що оплата послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, здійснюються на підставі доручень, виданих центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у тому числі до набрання чинності цією постановою.
Пунктом 2 Постанови № 465 встановлено, що оплата послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, здійснюються на підставі доручень, виданих центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги: 1) до набрання чинності цією постановою, та актів наданих послуг, що подані адвокатами у цей же період, згідно з Методикою обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу у кримінальних провадженнях, і Порядком оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, що діяли до набрання чинності цією постановою; 2) до набрання чинності цією постановою, та актів надання безоплатної вторинної правової допомоги, що подані адвокатами після набрання нею чинності, згідно з Методикою обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, і Порядком оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженими цією постановою.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року у справі №1-3/2000, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7).
Вказаний принцип означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 року у справі №1-16/2001).
Натомість, з аналізу наведених норм вбачається, що як приписами Постанови КМУ №305  так і постанови №465 момент оплати наданих послуг пов`язано саме з поданням адвокатом відповідного акта наданих послуг. Така оплата здійснюється не по завершенню виконання доручення, а щомісячно, по факту наданих послуг. 
Оскільки правовідносини між адвокатом і відповідним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги закінчуються не раніше подання адвокатом акту і такий акт подається після набрання чинності Постановою № 1049, то принцип недопустимості зворотної дії в часі у зв`язку з прийняттям вказаної Постанови не порушується.
До того ж слід врахувати, що апелянти є особами, що здійснюють професійну адвокатську діяльність, тобто є спеціалістами у сфері права, відповідно повинні розуміти зміст положень пункту 5 частини першої статті 27 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», якими чітко передбачено, що як розмір, так і порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Тобто Уряд має право змінювати розмір винагороди адвокатів на підставі вказаної норми Закону.
Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, розмір винагороди адвоката розраховується на момент подання акту до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а не на момент укладення контракту.
Також безпідставними є доводи апелянтів, що підписуючи контракт у 2014 році, погоджувались лише на ті умови оплати праці, які визначалися Постановою № 305 на момент підписання контракту, то вони спростовуються правом КМ України змінювати розмір відповідної винагороди у порядку, визначеному законом.
Крім того, колегія суддів приходить до переконання, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції надав належну оцінку доводам позивача, щодо доручення від 20 серпня 2014 року №000-0000708, виданого позивачу Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області термін дії якого не завершився. 
Судом першої інстанції вірно зауважено, що в разі незгоди позивача з розміром винагороди за послуги, що надаються позивачем в рамках виконання вказаного доручення, останній праві розірвати контракт на виконання якого таке доручення видано. 
Таке право позивача встановлено як нормами чинного законодавства так і умовами самого контракту. 
При цьому, доводи апелянта, викладені у судовому засіданні щодо відсутності у адвоката права на відмову від виконання доручення до завершення його дії спростовується, окрім іншого, змістом копії доручення, де зокрема встановлено, що термін дії доручення закінчується не лише із завершенням кримінального провадження, а у разі заміни адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, або припинення її надання за рішенням центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 
Колегія суддів також зазначає, що апелянтом під час апеляційного розгляду справи не доведено, що відповідачем порушено, передбачену законом процедуру прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 511 від 20.06.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №465».
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанову Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2017 року №1049 в оскаржуваній частині, прийнято в межах повноважень, в порядку та з дотриманням вимог законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
При цьому доводи апеляційних скарг, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що за своїм змістом є ідентичними, вказані висновки суду не спростовують. 
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив правильне судове рішення з додержанням норм процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 150, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про визнання незаконною та нечинною постанови від 20 грудня 2017 року № 1049 в частинах залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                       В. Ю. Ключкович	
Суддя	                     О. Є. Пилипенко	

(Повний текст постанови складено 20.07.2021)