ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2395/20  Номер провадження 22-ц/814/1423/21	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Чумак О.В.,
суддів - Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 березня 2021 року, ухвалене суддею Савченко Л.І., повний текст рішення складено 23 березня 2021 року, у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -
в с т а н о в и л а :
У березні 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів у сумі 25 684,77 грн., посилаючись на те, що 08 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено Договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення № 2099677 на суму 6 500 доларів США строком на 3 місяці. На підставі постанови Правління НБУ від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» з 06.02.2015 року. 
20.04.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на офіційному вебсайті розміщено інформацію про те, що з 21 квітня 2015 року ПАТ «КБ Надра» здійснює виплати коштів вкладникам, зареєстрованим в Полтавській області, через ПАТ «Діамантбанк». 
21.04.2015 року позивач отримала гарантовану суму коштів з розрахунку 1799,9763грн. за 100 доларів США у загальному розмірі 117680, 98 грн. через ПАТ «Діамантбанк», що підтверджується рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 24.10.2019 року № 2687 із змінами до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та рішенням суду, що набрало законної сили у справі № 1640/2983/18. 
22.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо неї як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку із недоотриманням нею 25 684, 77 грн. під час повернення коштів за банківським вкладом в іноземній валюті 06 лютого 2015 року через застосуванням офіційного курсу валюти, що діяв напередодні. 
24.03.2018 року ОСОБА_2 отримано лист щодо відсутності підстав для подання до Фонду такої інформації. 
Не погодившись із таким рішення, ОСОБА_1 звернулася у серпні 2018 року до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою, який рішенням від 19.10.2018 року у справі № 1640/2983/18 задовольнив позов та зобов`язав Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати до Фонду інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у сумі 25 684, 77 грн. 
Другим апеляційним адміністративним судом від 24.04.2019 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. 
На виконання вказаних рішень Фондом було здійснено переказ коштів в банк-агент для подальшої виплати позивачу. 
24.07.2019 року ОСОБА_1 через банк-агент отримала 25 684, 77 грн. Проте, 07.08.2019 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 1640/2983/18 було скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 року та у задоволенні позову відмовлено. 
Вважає, що у ОСОБА_1 виник обов`язок повернути Фонду безпідставно отримані кошти, тому просив стягнути вказану суму на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.03.2021 р. позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб безпідставно одержані кошти у сумі 25 684, 77 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у сумі 2 102,00 грн. 

З рішенням суду першої інстанції не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку. 
У поданій апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що отримала оспорювану суму від Фонду на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду за № 1742 від 11.07.2019 р. та договору № 2099677 строкового банківського вкладу (депозиту) від 08.01.2015 р. Спірні правовідносини мають договірний характер, що унеможливлює повернення вказаної суми відповідно до глави 83 ЦК України та ст. 1212 ЦК України.
Також зазначає, що Фонд гарантування вкладів не був стороною у справі № 1640/2983/18, суд не стягував та не зобов`язував Фонд сплачувати на її користь 25687,77 грн. 
Судом першої інстанції не з`ясовано той факт, що вона мала право на додаткову виплату від Фонду у сумі 25684,77 грн. та отримала її правомірно.
Вважає, що при визначенні суми відшкодування мав бути застосований курс гривні до долара, встановлений НБУ з 14:00 06.02.2015 р., станом на день введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», у розмірі 2313,0580 грн. за 100 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, оскільки воно відповідає нормам матеріального і процесуального права. 
Посилається на те, що ПАТ«КБ «Надра» віднесений до категорії неплатоспроможних, у ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, Уповноваженою особо Фонду призначено Стрюкову І.О. та розпочато процедуру ліквідації.
Вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин у цій справі положення спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а кошти у сумі 25684,77 грн., які були сплачені ОСОБА_1 за рішенням адміністративного суду від 19.10.2018 р., яке було в подальшому скасовано Верховним Судом, підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки відпала правова підстава для виплати їй цих коштів, у зв`язку з чим вони вважаються такими, що набуті без достатньої правової підстави.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 1 ст. 369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.01.2015 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення №2099677, за умовами якого Вкладник зобов`язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього Договору передати, а Банк зобов`язується прийняти грошову суму в розмірі 6500 доларів США та зобов`язується повернути Вкладникові Вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим Договором (пункт 1.1 Договору). 
Строк розміщення вкладу 3 місяці від дня фактичного надходження Вкладу на Вкладний рахунок (пункт 2.2 Договору).
На підставі заяви Вкладника про безготівкове перерахування коштів №1042 від 08.01.2015 р. з поточного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на депозитний рахунок № НОМЕР_2 перераховано кошти в сумі 6500 доларів США.
У зв`язку з віднесенням постановою Правління НБУ від 05.02.2015 №83 ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних та запровадженням тимчасової адміністрації, 20.04.2015 р. Фондом на офіційному веб-сайті www.fg.gov.ua розміщено інформацію про те, що з 21.04.2015 р. ПАТ «Комерційний банк «Надра» здійснює виплати коштів вкладникам, зареєстрованим в Полтавській області, через ПАТ «Діамантбанк».
У зв`язку з цим, 21.04.2015 р. ОСОБА_1 отримала  гарантовану суму коштів (з розрахунку 1799,9763 гривень за 100 доларів США) у загальному розмірі 117680,98 гривень через ПАТ «Діамантбанк», що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи дублікатів заяв на видачу готівки від 21.04.2015 р. на суми 81100,63 гривень, 3635,56 гривень, 23938,97 гривень, 9005,82 гривень.
Також місцевим судом встановлено, що 22.02.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до Уповноваженої особи із заявою про подання до Фонду додаткової інформації щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, у зв`язку з недоотриманням нею гарантованої суми в розмірі 25684,77 гривень під час повернення коштів за банківським вкладом в іноземній валюті 06.02.2015 р. через застосування офіційного курсу валюти, що діяв напередодні.
24.03.2018 р. ОСОБА_1 отримано лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» від 20.03.2018 р., яким її повідомлено про відсутність правових підстав для подання до Фонду додаткової інформації як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, оскільки конвертація валюти, розміщеної на депозитному рахунку вкладника, здійснена з дотриманням вимог Закону України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI) та постанови Правління НБУ від 12.11.2003 №496, якою затверджено Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів.
Вказані обставини встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі № 1640/2983/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 р. 
Цим же рішенням позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено та зобов`язано Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Комерційний банк "НАДРА" за рахунок Фонду на суму 25684,77 гривень.
На виконання рішень судів першої та апеляційної інстанції по справі № 1640/2983/18 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено переказ коштів в банк–агент для подальшої виплати ОСОБА_1 
24.07.2019 року відповідачка отримала 25 684,77 грн., про що свідчить лист ПАТ «Пумб» від 01.08.2019 року № КНО-07.3.1.1/5 від 01.08.2019 року з переліком виплачених відшкодувань вкладникам ПАТ «КБ «Надра» протягом липня 2019 року (а.с.31).
В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 скасовано.

Задовольняючи позов Фонду, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті прийняття 07.08.2019 року Постанови Верховного Суду у справі № 1640/2983/18, якою скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 р. та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 р., відпала правова підстава для виплати ОСОБА_1 коштів, у зв`язку з чим кошти набуті нею без достатньої правової підстави та підлягають поверненню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема,  в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України  звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року у справі № 6-2978цс15.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в результаті прийняття 07.08.2019 року постанови Верховного Суду у справі № 1640/2983/18, якою скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 р., відпала правова підстава для виплати ОСОБА_1 коштів у сумі 25684,77 грн. Оскільки вказані кошти набуті нею без достатньої правової підстави, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь Фонду зазначеної суми коштів. 
За результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень статей 1212, 1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин статті 1212 неправильним (постанова від 14 жовтня 2014 року у справі №3-129гс14, постанова від 25 лютого 2015 року у справі №3-11гс15, постанова від 02 лютого 2016 року у справі № 6-3090цс15).  
Доводи відповідачки в суді першої інстанції та аналогічні твердження в апеляційній скарзі про те, що до даного спору не можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України у зв`язку із наявністю договірних правовідносин, обґрунтовано не взяті до уваги місцевого суду та не приймаються колегією суддів, оскільки вказані грошові кошти набуті ОСОБА_1 у зв`язку із виконанням рішення суду, яке було в подальшому скасовано, а не на підставі договору.
Крім цього, районним судом правильно враховано те, що у поверненні коштів у сумі 25 684,77 грн. шляхом повороту виконання рішення суду у справі № 1640/2983/18 Полтавським окружним адміністративним судом було відмовлено, оскільки суд не зобов`язував Уповноважені особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» сплачувати кошти. Проте, вони були сплачені відповідачці саме у зв`язку із прийняттям рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року, яке в подальшому було скасовано.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті:
1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;
2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Кошти у сумі 25684,77 грн., сплачені відповідачці на підставі рішення суду, яке було в подальшому скасовано, не є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню на підставі ст. 1215 ЦК України, тому підлягають поверненню згідно ст. 1212 ЦК України. 
Доводи апеляційної скарги позивача, які зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, не спростовують правильних висновків суду, тому залишаються колегією суддів без задоволення.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді:                                                  Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун