УХВАЛА
Іменем України
 
06 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 372/2619/20
провадження № 61-13106ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс» на рішення Обухівського районного суду Київської області 
від 30 листопада 2020 року, додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс» до ОСОБА_1 про розірвання договору,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс» (далі - ТОВ «Трейдом-Сервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 липня 
2007 року між ТОВ «Трейдом-Сервіс» та ОСОБА_1 укладений договір 
№ ТС-026/17М про надання послуг, за умовами якого він зобов`язався надавати останньому житлово-комунальні послуги зазначені в додатку 1 до даного договору, а споживач своєчасно вносити плату за надані послуги в розмірі 
та порядку, встановленому цим договором. Зазначав, що ОСОБА_1 систематично порушує умови договору щодо оплати наданих послуг, 
що неодноразово було предметом розгляду у судах. Позивач вважає, 
що порушуючи умови договору, відповідач завдав йому значної шкоди, внаслідок чого він несвоєчасно отримав у 2014-2016 роках передбачені 
та очікувані кошти за договором, а за 2016-2019 роки не отримав взагалі, 
що є істотним порушенням умов договору та є підставою для його розірвання відповідно до статті 651 ЦК України.
 
З урахуванням наведеного, ТОВ «Трейдом-Сервіс» просило розірвати договір 
від 01 липня 2097 року № ТС-026/17М про надання послуг, укладений між 
ТОВ «Трейдом-Сервіс» та ОСОБА_1 .
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 листопада 
2020 року у задоволенні позову ТОВ «Трейдом-Сервіс» відмовлено.
 
Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області 
від 08 грудня 2020 року стягнуто з ТОВ «Трейдом-Сервіс» на користь 
ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року рішення 
та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
04 серпня 2021 року Орлов В. В., який діє в інтересах ТОВ «Трейдом-Сервіс», надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу 
на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 листопада 
2020 року, додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області 
від 08 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року.
 
У касаційній скарзі ТОВ «Трейдом-Сервіс» просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. від 06 серпня 2021 року касаційну скаргу 
ТОВ «Трейдом-Сервіс» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 06 вересня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів 
з дня вручення копії ухвали, а саме - для надання документу на підтвердження сплати судового збору.
 
11 серпня 2021 року Орлов В. В., який діє в інтересах ТОВ «Трейдом-Сервіс», надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме - платіжне доручення від 27 липня 2021 року № 349 на суму 4 204,00 грн.
 
Нормами статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження ухали апеляційного суду, і ТОВ «Трейдом-Сервіс» заявлено клопотання про поновлення цього строку, з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано 26 липня 2021 року, 
що підтверджується розпискою про отримання судового рішення на доданій копії заяви про видачу копії постанови Київського апеляційного суду 
від 22 квітня 2021 року.
 
Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Судом першої інстанцій встановлено, що 01 липня 2007 року між ТОВ «Трейдом-Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір № ТС-026/17М про надання послуг енергопостачання, водопостачання, каналізації та належного утримання будинку АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до пункту 1.1 договору, виконавець надає споживачу послуги, зазначені в додатку 1 до вказаного договору, а споживач своєчасно вносить плату за надані послуги в розмірі та згідно порядку, встановленого цим договором.
 
За змістом пункту 5.3 договору про надання послуг, цей договір може бути розірвано достроково лише при переході права власності на квартиру 
чи будинок іншої особи.
 
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
 
Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, 
в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або 
за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
 
За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які 
є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна бо розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї 
із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився 
й апеляційний суд, виходив із того, що підстав, передбачених пунктом 5.3 договору № ТС-026/17М про надання послуг для розірвання договору 
не настало, оскільки ОСОБА_1 згоди на розірвання вказаного договору 
не надав.
 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 
2018 року у справі № 752/11036/16-ц.
 
Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, 
що ухвалив рішення може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Судом встановлено, що 14 серпня 2020 року між ОСОБА_1 
та АО «Збаранський і партнери» в особі керуючого Збаранського В. В., укладено договір № 52/20 про надання правничої допомоги.
 
01 вересня 2020 року між ОСОБА_1 і адвокатом Мендусом С. С. укладено договір про надання правничої допомоги № 01/09/2020 та додатковий договір до цього договору.
 
За умовами цих договорів АО «Збаранський і партнери» та адвокат Мендус С. С. зобов`язалися надавати ОСОБА_1 правничу допомогу та представляти його інтереси у судах, а останній зобов`язався приймати та належним чином оплачувати надані послуги.
 
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані 
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, 
за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Сам по собі факт документального підтвердження розміру судових витрат 
не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у визначеному стороною розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не тільки доведений документально, а бути обґрунтованим 
і відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Частиною першої статті 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона 
з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
 
З оскаржуваних судових рішень убачається, що адвокатами Гризодуб Я. Д., Мендусом С. С. надано ОСОБА_1 правничу допомогу, а саме: попереднє консультування клієнта телефоном, вивчення нормативного регулювання, судової практики щодо розірвання договорів про надання послуг, у тому числі, комунальних, правових позицій Верховного Суду: підготовка відзиву на позовну заяву у справі № 372/2619/20 тривалістю 4,5 год - 11 250,00 грн, спільне опрацювання (погодження проекту) з клієнтом, внесення змін та доповнень 
до нього, формування пакетів на відправку позивачу та до суду тривалістю 
1,5 год - 3 750,00 грн, судове засідання в Обухівському районному суді Київської області у справі № 372/2619/20 тривалістю 2 год - 5 000,00 грн. А загалом 
за 8 год - 20 000,00 грн.
 
Так, на підтвердження витрат ОСОБА_1 надано копію витягу договору (угоди) від 01 вересня 2020 року про надання правничої допомоги № 01/09/2020 та копію витягу з договору від 14 серпня 2020 року № 52/20 про надання правничої допомоги, копію звіту у справі № 372/2619/20 про виконані роботи адвокатом Мендусом С. С. та Гризодуб Я. Д., копію рахунку на оплату № 1-10 
від 06 жовтня 2020 року, копію квитанції від 08 жовтня 2020 року 
№ 0.0.1862209470.1, копію рахунку на оплату від 01 грудня 2020 року № 7, копію квитанції від 02 грудня 2020 року № 0.0.1927508038. 
 
Суди попередніх інстанцій, дійшли правильного висновку про стягнення 
з ТОВ «Трейдом-Сервіс» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат 
на професійну правничу допомогу, оскільки з огляду на характеру та обсяг наданих ОСОБА_1 послуг професійної правничої допомоги, визначений розмір таких витрат у сумі 20 000,00 грн є завищеним і не відповідає принципу співмірності та розумності судових витрат.
 
Як убачається з оскаржуваної постанови апеляційного суду, у відзиві 
на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Трейдом-Сервіс» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500,00 грн, а саме - 
за підготовку відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Трейдом-Сервіс».
 
На підтвердження зазначених витрат ОСОБА_1 надано дублікат квитанції від 06 березня 2021 року № 0.0.2041175161.1 на суму 7 500,00 грн.
 
Таким чином, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення 
з ТОВ «Трейдом-Сервіс» на користь ОСОБА_1 понесених витрат 
на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн, які останній поніс під час апеляційного розгляду справи, оскільки такі витрати є документально підтвердженими і відповідають принципам співмірності та розумності розподілу судових витрат.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, 
що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Ураховуючи наведене, судові рішення ухваленоз дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосування норм права 
є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування 
чи тлумачення.
 
Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс» строк 
на касаційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, додаткового рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс» до ОСОБА_1 про розірвання договору.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити на адресу Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Трейдом-Сервіс».
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                       В. М. Коротун
 
                                                                                                                      М. Є. Червинська