ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року	Львів	Справа № 140/17403/20 пров. № А/857/6944/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
представник позивача                     Герасимчук А.С.
представник відповідача                     Дацюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року (головуючий суддя Димарчук Т.М., м.Луцьк, проголошено 16:46:53) у справі № 140/17403/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
В С Т А Н О В И В:
22.12.2020 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA 205050/2020/000083/1 від 24.09.2020.
Позов обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості імпортованого автомобіля, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України (МК України), оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, а самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA 205050/2020/000083/1 від 24.09.2020. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби  судовий збір у розмірі 840,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн та витрати на послуги перекладача у розмірі 725,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що в митній декларації в графі 15 країна відправлення вказана Польща, проте в довідці про транспортні витрати вказана вартість перевезення тільки від м. Клапейда (Литва). Вказане свідчить про те, що при визначені митної вартості декларантом, не включено до ціни, що була фактично сплачено, всі складові митної вартості відповідно до пп. 1а, 5, 6 ст. 58 МК України (комісійні та брокерська винагорода, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; транспортних витрат). А також до складових митної вартості не було додано всіх понесених витрат на доставку транспортного засобу до кордону України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримує, просить їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог скарги заперечує.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
23.09.2020 декларантом ФОП ОСОБА_2 в інтересах позивача подано до митного оформлення в режимі імпорту до Волинської митниці Держмитслужби   митну декларацію (МД) №UA 205050/2020/044967 від 23.09.2020 з метою декларування товару – легкового автомобіль марки - КІА, моделі –SPORTAGE, номер кузова – НОМЕР_1 , тип двигуна - бензиновий, об`єм двигуна - 2400 см3, потужність – 104 kW, тип кузову - універсал, загальна кількість місць включаючи місце водія - 5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), колісна формула - 4x2, бувший у використанні, модельний рік виготовлення 2017, виробник - Торговельна марка – КІА.
Декларантом у графі 42 ціну транспортного засобу визначено у розмірі 3 968,00 USD та застосовано 1 (за ціною контракту) метод визначення митної вартості товару. У графі 45 митної декларації визначено митну вартість товару в сумі 115  232,52 грн, що еквівалентно   4085,40 USD.
На підтвердження обґрунтованості заявленої в МД митної вартості товару та обраного методу її визначення, декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи: декларацію про походження товару б/н від 05.05.2020 року; рахунок-фактуру (інвойс) б/н від 05.05.2020; акт про проведення огляду (переогляду) товарів UA205060/2020/002610 від 21.09.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 22.04.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 22.09.2020; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертними організаціями №2619 від 22.09.2020 року; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №2035/20 від 22.09.2020; скріншот із сайту аукціону придбання транспортного засобу; довіреність №3046 від 10.09.2020; довідка №20491с/2-5 від 22.09.2020 та інші документи.
Відповідач, у зв`язку з перевіркою відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, надіслав декларанту електронне повідомлення від 24.09.2020 про надання в 10-ти денний термін додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; копію митної декларації країни відправлення; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про перевезення оцінюваних товарів.
Декларант 24.09.2020 митному органу надіслав листа у якому зазначив, про відсутність додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару та просив прийняти рішення про коригування митної вартості без врахування строків, передбачених ст. 53 МК України.
24.09.2020 відповідач прийняв рішення №UA205050/2020/000083/1 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2020/01241.
Згідно з графою 30 оскаржуваного рішення відповідачем визначено митну вартість товару: легкового автомобіль марки - КІА, моделі –SPORTAGE, номер кузова – НОМЕР_1 , загальна кількість місць включаючи місце водія - 5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), тип двигуна - бензиновий, об`єм двигуна - 2400 см3, потужність – 104 kW, тип кузову - універсал, колісна формула - 4x2, бувший у використанні, модельний рік виготовлення 2017, виробник - Торговельна марка – КІА за ціною 11 900,00 USD (замість 4085,40 USD, що була заявлена декларантом).
Згідно з графою 33 рішення орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа та розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Подані до митного оформлення документи містять розбіжності: 1) в CERTIFICATE OF TITLE вказано, що на аукціоні COPART автомобіль придбано NORTHWEST MOTORS LLC, а згідно інвойсу б/н від 05.05.2020 продавець ОСОБА_3 , в роздрукованому витязі з сайту autoAstat відсутні дані про продавця та покупця. 2) в МД №UA 205050/2020/044967 від 23.09.2020 в гр. 15 країна відправлення Польща. В довідці про транспортні витрати вказана вартість перевезення тільки від м.Клайпеда (Литва). Розбіжності свідчать про те, що при визначенні митної вартості декларантом, можливо, не включено до ціни, що була фактично сплачена, всі складові митної вартості відповідно пп. 1а, 5, 6 ст. 58 МК України (комісійні та брокерська винагорода, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;транспортних витрат). 3) наданий висновок №2035/20 від 22.09.2020 про незалежну оцінку по визначенню вартості КТЗ підготований з порушеннями вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. В висновку порушено слідуючі вимоги: -не вказані,відповідно до п. 4н дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); - не вказані, відповідно до п. 4к результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; - не вказані, відповідно до п 4н відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; висновок підготований експертом, який не має кваліфікації судового експерта.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 54 Митного кодексу України  (МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ст.  49,  50 МК України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з ч. 1 ст.  51, ч. 1 ст.  52 МК України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Як встановлено ч. 2  ст. 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
За змістом ч. 1  ст. 57 МК України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга  статті 57 МК України).
Відповідно до ч. 3, 4  статті 57 МК України  кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Положеннями ч. 5, 6  ст. 57 МК України  закріплено, що у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу  за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  ст.62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу  (ч. 8  ст. 57 МК України).
Згідно з ч. 1, 2  ст. 53 МК України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Апелянт зазначає, що в МД №UA 205050/2020/044967 від 23.09.2020 в гр. 15 країна відправлення вказана Польща, а в довідці про транспортні витрати вказана вартість перевезення тільки від м. Клайпеда (Литва), що свідчить про те, що при визначенні митної вартості декларантом, можливо, не включено до ціни, що була фактично сплачена, всі складові митної вартості відповідно пп. 1а, 5, 6 ст. 58 МК України (комісійні та брокерська винагорода, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; транспортних витрат).
Колегія суддів не погоджується з такою позицією апелянта оскільки вбачається, що при поданні митної декларації №205050/2020/044967   було допущено помилку у графі 15, а саме: невірно зазначено країну відправлення (Польща). Разом з   тим, при поданні митної декларації за №UA 205050/2020/046021, за якою товар випущено у вільний обіг, дана помилка була виправлена і в графі 15 вже було зазначено вірно – США. В довідці про транспортні витрати вказана вартість перевезення тільки від м. Клайпеда (Литва). Транспортний засіб був придбаний в США, а відтак доставлявся із США до порту в м. Клайпеда (Литва). Вартість транспортування на цьому відрізку лежала на продавці, а відтак була включена до фактурної вартості згідно інвойсу. Тому розбіжності у витратах на транспортуванні відсутні. Географічно порт Клайпеда знаходиться у відношенні до митного посту, через який здійснювався імпорт в Україну, далі ніж Польща, що заявлена як країна відправлення, а відтак зауваження митниці щодо цього факту не може призвести до висновку щодо заниження митної вартості імпортованого транспортного засобу.
Крім того апелянт вказує, що наданий декларантом висновок №2035/20 від 22.09.2020 про незалежну оцінку по визначенню вартості КТЗ підготований з порушеннями вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зауваження стосовно звіту про оцінку транспортного засобу, не можуть бути підставою для не прийняття заявленої митної вартості, оскільки, даний висновок експертизи є чинним, інші висновки стосовно оцінки майна, уповноважених на це осіб з боку контролюючого органу, які б спростовували інформацію зазначену в даному звіті про оцінку відсутні. При цьому, експертом до звіту про оцінку транспортного засобу додано підтверджуючі документи на право проводити оцінку майна (свідоцтво, сертифікат, тощо).
Відповідно до ч. 3, 4  ст. 53 МК України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках: якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Колегія суддів вказує, що на підтвердження оплати за вказаний транспортний засіб позивачем надано лист компанії Intertrade Inc. від 11.02.2021 про підтвердження проведення повного розрахунку за імпортований товар, у якому вказано, що транспортний засіб марки - КІА, моделі –SPORTAGE, VIN-код – НОМЕР_1 був проданий згдно умов та за ціною, які зазначені в рахунку-фактурі від 05.05.2020, а саме - 3968,00 USD. Транспортний засіб був придбаний на аукціоні у технічно пошкодженому стані. Усі розрахунки за цю транзакцію були здійснені повністю та відображені у відповідних записах та регулюються нормами міжнародних договорів. Таким чином, оплата наданого до митного оформлення транспортного засобу була здійснена на підставі наданого компанією Intertrade Inc (США) рахунку-фактури (інвойсу) від 05.05.2020 на суму 3968,00 USD, у якому вказано, що оплата проводиться саме за автомобіль марки - КІА, моделі –SPORTAGE, VIN-код – НОМЕР_1 . Крім того, на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом надано   висновок експертного товарознавчого дослідження №2035/20 від 22.09.2020 про незалежну оцінку транспортного засобу, його складників відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки - КІА, моделі –SPORTAGE, VIN-код – НОМЕР_1 ,   що належить ОСОБА_1 на момент оцінки складає 3400,00 дол. США, витрати на транспортування КТЗ до митного кордону України складають 568,00 дол. США.
Так за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Частина 1  ст.55 МК України  передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6  ст. 54 МК України  передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відтак, правовою підставою, визначеною  ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості є:   невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості; виявлення, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2  ст. 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу X цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду.
Доводи відповідача про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості, є безпідставними, оскільки, як зазначив суд першої інстанції, декларантом, було подано для митного оформлення перелік документів для визначення митної вартості.
Колегія суддів встановила, що подані для митного оформлення перелік документів для визначення митної вартості містять всі реквізити, що необхідні для ідентифікації придбаного позивачем транспортного засобу. Відтак на переконання суду митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги, оскільки декларантом у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи, а митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації чи містять розбіжності, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за методом обраним позивачем.
Крім того, апелянт в скарзі зазначає про необгрунтоватість понесених позивачем судових витрат. Щодо цього колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч.1, 2  ст. 134 КАС України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4  ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7  ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4  ст. 143 КАС України  суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ч. 3  ст. 134 КАС України  для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 9  ст. 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 140/17403/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року.