КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                   Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/10307/2021  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 381/312/21
 
08 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Левенця Б.Б.
                                -  Мостової Г.І.
при секретарі           - Спеней О.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського  міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Осаулової  Н.А., про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою   ОСОБА_1   про видачу судового наказу про стягнення  зі ОСОБА_2   аліментів на утримання  двох малолітніх дітей,-
 
                                     в с т а н о в и в:
 
27.01.2021 року  ОСОБА_1  звернувся до Фастівського  міськрайонного суду  Київської області  із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на  двох малолітніх дітей.
Заяву обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_2    є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружні стосунки між ним  та  ОСОБА_5 не склались, а тому  рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області   від 27.11.2019 року шлюб було розірвано.  Діти проживають разом з ним за місцем своєї реєстрації та постійного проживання та знаходяться на його утриманні.  Мати дітей участі у їх вихованні та утриманні не бере, в добровільному порядку матеріальної допомоги  на утримання дітей не надає, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Тому просив суд  видати судовий наказ про стягнення  з  ОСОБА_5   аліментів на утримання  двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмір 1/3 частини  заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів  для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення заяви і до досягнення  дітьми повноліття.
15 березня 2021 року Фастівським міськрайонним судом  Київської області видано судовий наказ № 2-н/381/54/21 про стягнення зі ОСОБА_2   аліментів  на користь  ОСОБА_1 на утримання  малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмір 1/3 частини  з усіх видів її  заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму  на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання  заяви до суду,  з 27.01.2021 року і до досягнення дітьми  повноліття. Допущено негайне виконання судового наказу  в частині стягнення аліментів  на утримання дітей у межах суми платежу за один місяць.
02 квітня 2021 року  ОСОБА_5  подала заяву про визнання судового наказу, виданого 15 березня 2021 року  таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування вказаної заяви посилалась на те, що вказаний наказ виданий судом  помилково, за відсутності у неї аліментних зобов`язань перед ОСОБА_1 ..
Зазначає, що рішенням виконкому Бориспільської міської ради від 12 жовтня 2020 року № 632 визначено місце проживання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з нею за місцем її проживання в м. Бориспіль. Син ОСОБА_8 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а малолітня донька ОСОБА_7 20 серпня 2020 року була викрадена ОСОБА_1 та відвезена до місця його проживання. З того часу вона не бачила доньки та не спілкувалася з нею, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає їй спілкуватися з донькою, тривалий час не допускає до доньки соціальні служби, службу у справах дітей та представників місцевої влади і поліції.  Вказує на те, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 359/8620/20 за її позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Надана ОСОБА_1 довідка про склад сім`ї від 21 січня 2021 року не відповідає даним, що містяться в демографічному реєстрі та не відповідає інформації, яка знаходиться в розпорядженні територіальної громади, оскільки в АДРЕСА_1 , зареєстровані тільки вона, ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_9 за даною адресою не зареєстрований.
Посилається також на те, що  у заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 зазначені обставини, які не відповідають дійсності, останній умисно, з корисливих мотивів ввів суд в оману стосовно обставин їх життя, що робив і раніше, оскільки ним вже подавалася до суду в 2019 році заява про видачу судового наказу, який в подальшому 04 грудня 2019 рокубуло скасовано судом.

З урахуванням викладеного, просила  суд визнати  судовий наказ від 15 березня 2021 року, виданий Фастівським міськрайонним судом Київської області у справі  № 381/312/21 за заявою ОСОБА_1   таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від  13 травня 2021 року заяву ОСОБА_5 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано судовий наказ від 15 березня 2021 року, виданий Фастівським міськрайонним судом Київської області, у справі № 381/312/21 (провадження 2-н/З 81/54/21) за заявою ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 01.06.2021 року  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від  13 травня 2021 року  про  визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від  13 травня 2021 року  є незаконною, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, висновки суду не відповідають  обставинам справи, ухвала постановлена  з порушенням норм  процесуального права. 
Зазначив, що підставою для його звернення до суду із заявою про видачу судового наказу  була та обставина, що  мати дітей  веде самостійний спосіб життя, тривалий час буває відсутньою за місцем свого проживання, а всі обов`язки по матеріальному  утриманню, догляду за дітьми, піклуванню про них покладає на нього. З огляду на те, що  малолітні діти  проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, суд обгрунтовано видав судовий наказ про  стягнення зі ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей і пердбачених ст. 432 ЦПК України  підстав для визнання  вказаного наказу таким, що не підлягає виконанню - немає.  Дану заяву  ОСОБА_5 подала до суду, так як не бажає  виконувати  вказане судове рішення та сплачувати аліменти на утримання дітей.
 Вказує на те, що відсутність рішення суду про визначення  місця проживання  дітей з батьком  та наявність в провадженні суду цивільної справи за позовом  ОСОБА_5   до нього про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення з батька аліментів, не позбавляє його  права, при доведеності факту проживання дітей з ним,   на стягнення  з  матері дітей аліментів на їх утримання.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
В судове засідання ОСОБА_1   не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому порядку, 08 липня 2021 року електронною поштою надіслав на адресу суду  заяву  про відкладення розгляду справи  у зв`язку з його хворобою, проте доказів на підтвердження того, що він хворіє  суду не надав. З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави  для визнання  причин неявки  ОСОБА_1 в судове засідання  08.07.2021 року  поважними, а тому  суд вважає можливим розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .
 Заявниця ОСОБА_5   та її представник адвокат Власенко Дмитро  Олександрович  проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на їх безпідставність та просили ухвалу  суду  першої інстанції від  13 травня 2021 року  залишити без змін.
 Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 12,13).
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року  шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Відповідачці після розірвання шлюбу змінено прізвище  на дошлюбне - ОСОБА_10 .
 Відповідно до довідки  № 74 про  склад  сім`ї або зареєстрованих у житловому  приміщенні /будинку осіб, виданої  Борівським  старостинським округом Фастівської міської ради 21.01.2021 року,  в АДРЕСА_1 , до складу сім`ї ( зареєстрованих)  входять:  ОСОБА_1 , батько, ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_11 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , син, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_2 .
27.01.2021 року  ОСОБА_1  звернувся до Фастівського  міськрайонного суду  Київської області  із заявою про видачу судового наказу про стягнення  з ОСОБА_5 аліментів на  двох малолітніх дітей.
15 березня 2021 року Фастівським міськрайонним судом  Київської області видано судовий наказ № 2-н/381/54/21 про стягнення зі ОСОБА_2   аліменти  на користь  ОСОБА_1 на утримання  малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмір 1/3 частини  з усіх видів її  заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму  на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання  заяви до суду,  з 27.01.2021 року і до досягнення дітьми  повноліття. Допущено негайне виконання судового наказу  в частині стягнення аліментів  на тримання дитини у межах суми платежу за один місяць.
02 квітня 2021 року  ОСОБА_5  подала заяву про визнання судового наказу, виданого 15 березня 2021 року  таким, що не підлягає виконанню,  посилаючись на те, що вказаний наказ виданий судом  помилково, за відсутності у неї аліментних зобов`язань перед ОСОБА_1 ..
Задовольняючи заяву ОСОБА_5 , визнаючи судовий наказ від 15 березня 2021 року, виданий Фастівським міськрайонним судом Київської області, у справі № 381/312/21 (провадження 2-н/З 81/54/21) за заявою ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції послався на те, що наведені у заяві ОСОБА_11   обставини є визначеними  ст. 432 ЦПК України  підставами для визнання  судового наказу такими, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони  зроблені судом на підставі повно та об`єктивно встановлених дійсних обставин справи, досліджених доказів та  вимог  процесуального права, з огляд на наступне.
Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до змісту вказаної вище норми  ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,  об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.   Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З наданих заявницею та досліджених в судовому засіданні  доказів достовірно встановлено, що  відповідно до висновку Служби у справах  дітей та сім`ї Бориспільської   міської ради Київської області  від 14.09.2020 року № 01-12-653, служба  у справах дітей та сім`ї міської ради  вважає доцільним  визначити  місце проживання  малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_5 ,  за місцем її проживання.
12.10.2020 року  рішенням  Бориспільської міської ради Київської області  № 632 було визначено  місце проживання  малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_5 ,  за місцем її проживання.
Відповідно  до  довідки  про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому  приміщенні / будинку осіб, виданої  Борівським старостинським  округом Фастівського району Київської області  29 березня 2021 року № 254, за адресою  АДРЕСА_1 зареєстровані:  ОСОБА_5 -мати, ОСОБА_1 - батько,  ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка.
З дослідженої долученої до матеріалів справи та дослідженої судом  копії  ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області   від 13 листопада  2020 року вбачається, що в провадженні суду  з жовтня 2020 рорку  перебуває цивільна справа №  359/8620/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опік та піклування  виконавчого комітету  Бориспільської міської ради  Київської області, орган опіки та піклування  Фастівської  районної державної  адміністрації про визначення місця проживання дітей та стягнення  аліментів.
Аналізуючи  встановлені обставини справи  та надані  на їх  підтвердження докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що   рішенням  Бориспільської міської ради Київської області  від 12.10.2020 року  № 632 було визначено  місце проживання  малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_5 ,  за місцем її проживання, на даний час в провадженні  суду  також перебуває справа  за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та стягнення  аліментів,  ОСОБА_1 не надано суду доказів  на підтвердження того, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають  з ним. ОСОБА_5   зазначає, що малолітній син ОСОБА_9 проживає з нею, а  доньку  ОСОБА_4   батько дітей ОСОБА_1   20.08.2020 року викрав та утримує у себе, не допускаючи до дитини ні її, як матері, ні соціальні служби, а тому, з огляду на те, що до вирішення між батьками спору про визначення місця проживання дітей  в судовому порядку та що   малолітній син ОСОБА_8 проживає з матір`ю  ОСОБА_5 і знаходиться на її утриманні, малолітня  донька ОСОБА_7 проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, у  матері  ОСОБА_5 на  час  видачі судового наказу   і на даний час відсутній обов`язок  по сплаті  аліментів  на користь ОСОБА_1 на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а  тому   судовий наказ  Фастівським міськрайонним судом Київської області  від  15 березня 2021 року був виданий помилково і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність визначених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання  судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про  те, що підставою для його звернення до суду із заявою про видачу судового наказу  була та обставина, що  мати дітей  веде самостійний спосіб життя, тривалий час буває відсутньою за місцем свого проживання, а всі обов`язки по матеріальному  утриманню, догляду за дітьми, піклуванню про них покладає на нього. З огляду на те, що  малолітні діти  проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, колегія суддів  вважає безпідставними, так як ОСОБА_1   не надано належних та допустимих доказів   на  підтвердження  вказаних обставин.
Доводи апеляційної скарги  заявника про те, що  відсутність рішення суду про визначення  місця проживання  дітей з батьком  та наявність в провадженні суду цивільної справи за позовом  ОСОБА_5   до нього про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення з батька аліментів, не позбавляє його  права, при доведеності факту проживання дітей з ним,   на стягнення  з  матері дітей аліментів на їх утримання, правильності висновків суду  першої інстанції що до визнання судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_5 таким, що не підлягає виконанню не спростовують, так як  факт проживання дітей з батьком ОСОБА_1 на час видачі судового наказу та на даний час є недоведеним.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від  13 травня 2021 року постановлена  з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від  13 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційноїінстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено   09 липня 2021 року.

Головуючий:                                                      Судді: