ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1156/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/363/21 Категорія: 301030300 	Суходольський О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ; 
особа, яка подала апеляційну скаргу - представник позивача - адвокат Трощенко Віталій Васильович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трощенка Віталія Васильовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що сторони з 10 листопада 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2021 року розірвано. 
Позивач вказувала, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти сторонами набуто спірне майно, а саме побудовано новий двоповерховий будинок - за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 251550 грн., який було побудовано замість зруйнованого старого будинку; автомобіль «Фольксваген Пасат», д/н НОМЕР_1 , синього кольору, вартістю - 30000 грн.; автомобіль ГАЗ - 32213, д/н НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , вартістю - 60000 грн.; автомобіль ВАЗ - 2103, д/н НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , вартістю - 17000 грн.
Позивач вважає, що вказані будинок та автомобілі є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
До розірвання шлюбу та вже після його розірвання відповідач ОСОБА_2 не надає позивачу право на користування спірним будинком та автомобілями. Нікого не пускає до будинку, при цьому змінив вхідні замки у будинок. Копії ключів відмовляється надавати позивачу. Крім того, відповідач переховує автомобілі та документи від них, а також переховує документи на будинок.
Враховуючи вказані обставини позивач просила суд: поділити спільно набуте майно подружжя та виділити їй 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 ; 1/2 частину автомобіля «Фольксваген Пасат», д/н НОМЕР_1 , синього кольору; 1/2 частину автомобіля автомобіль ГАЗ - 32213, д/н НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ; 1/2 частину автомобіля ВАЗ - 2103, д/н НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 .
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3000 грн.
Рішення суду обґрунтоване тим, що сторонами не надано жодних доказів для підтвердження належності вказаного позивачкою рухомого та нерухомого майна будь-якій із сторін у справі, а також придбання такого майна за час шлюбу між сторонами. Суд зазначив, що сторонами не надано і доказів перебування їх у зареєстрованому шлюбу з 10 листопада 1990 року по 20 січня 2021 року.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведені та необґрунтовані, фактично ґрунтуються на припущеннях.
Крім того, судом зменшено суму судових витрат, які підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача в порядку статті 141 ЦПК України, з 10000 грн до 3000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Трощенко Віталій Васильович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено позивачку про розгляд справи та розглянуто справу за її відсутності, оскільки за адресою позивачки, вказаною у позовній заяві, проживає відповідач ОСОБА_2 та його мати і позивач жодного разу самостійно не отримувала судові повістки, а коли прибувала до місця реєстрації проживання за адресою АДРЕСА_1 , отримувала повістки через деякий час від відповідача або його матері.
Зазначає, що на час подання позову 18 лютого 2021 року неможливо було надати суду рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки воно було ухвалене Черкаським районним судом 22 січня 2021 року та набрало законної сили 23 лютого 2021 року.
Вказує, що надання суду доказів як того передбачає закон не представилось можливим, так як лише по рішенню суду докази, які б підтверджували належність майна могли бути витребувані з реєстраційного центру 7141 м. Черкаси (про власність на транспортні засоби) та КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (на об`єкт нерухомості, що за адресою: АДРЕСА_1 ).
Зазначає, що у позові було вказано, що відповідач переховує не тільки транспортні засоби, а і документи на них та будинок, який був побудований спільно. Надана відповідачем копія старого технічного паспорта на будинок слугує підтвердженням, що всі документи знаходяться у відповідача.
Крім того, вказує, що через канцелярію суду до початку засідання було подане клопотання від 12 квітня 2021 року про витребування доказів, але ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року у його задоволенні відмовлено.
Прохання про задоволення клопотання про витребування доказів викладене в апеляційній скарзі представник апелянта в судовому засідання зняв, оскільки клопотання про витребування доказів до Черкаського апеляційного суду не подавалось. 
Представник ОСОБА_2 - адвокат Кучер Юлія Вікторівна подала відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення Черкаського районного суду від 14 квітня 2021 року.
У відзиві вказує, що розгляд справи судом першої інстанції відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач отримувала судові повістки від відповідача та його матері, не відповідають дійсності, оскільки виклик сторін не здійснювався та судові повістки не направлялись.
Звертає увагу, що позивачкою було отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі від 18 березня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи.
Вказує, що відповідач є єдиним власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , який є його особистою власність, оскільки набутий ним в порядку спадкування за заповітом, тому ОСОБА_2 не зобов`язаний надавати правовстановлюючі документи на право власності належного йому майна особі, яка є його колишньою дружиною.
Зазначає, що у позовній заяві не було зазначено перелік доказів, які не можуть бути подані позивачкою при зверненні до суду, не було надано доказів, які підтверджують, що скаржниця та її представник здійснили всі залежні від них заходи, спрямовані на отримання доказів.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивачкою ОСОБА_1 подано позов про поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 , та транспортних засобів: автомобіль «Фольксваген Пасат», д/н НОМЕР_1 , синього кольору; автомобіль ГАЗ - 32213, д/н НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ - 2103, д/н НОМЕР_4 .
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що сторонами було побудовано новий двоповерховий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Однак, матеріали справи не містять доказів будівництва будинку за вказаною адресою у період перебування сторін у шлюбі, здачі його в експлуатацію у встановленому законом порядку та визнання за сторонами права власності на новостворений будинок.
Відповідачем разом з відзивом надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 вересня 2003 року, яким за ним визнано право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 47). Вказане свідчить, що будинок, який успадкував відповідач ОСОБА_2 є його особистою власністю відповідно до положень статті 57 Сімейного кодексу України.
Отже судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою не надано доказів, що спірний будинок є спільною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами у справі.
Колегія суддів також погоджується зі висновком суду першої інстанції, що визнання відповідачем у відзиві на позовну заяву факту, що зазначені транспортні засоби є спільною власністю подружжя та він не заперечує проти визнання за позивачкою права власності по 1/2 частині на кожний, не є підставою для задоволення позовних вимог. Жодних доказів належності ОСОБА_2 спірних транспортних засобів матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення із позивачки на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн не оскаржується у апеляційній сказі, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено позивачку про розгляд справи та розглянуто справу за її відсутності, із наведених скаржником підстав, є безпідставними. Так, судом першої інстанції було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на адресу, вказану самою позивачкою у позовній заяві, та в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення вказаної ухвали ОСОБА_1 за даною адресою. До повноважень суду не входить встановлення справжності підпису учасника справи на будь-яких документах, тому твердження скаржника про те, що підпис на повідомленні відрізняється від справжнього підпису позивачки, не може бути перевірене судом.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості вказати у позовній заяві адресу для листування у випадку, якщо вона відрізняється від адреси реєстрації місця проживання.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на час подання позову 18 лютого 2021 року неможливо було надати суду рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки воно було ухвалене Черкаським районним судом 22 січня 2021 року та набрало законної сили 23 лютого 2021 року, не впливає на вирішення справи, так як позивачем не надано доказів наявності майна, яке було придбане за час шлюбу між сторонами.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 83 ЦПК України визначено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Позивачкою не було вказано, з яких причин вона не може подати докази на підтвердження своїх позовних вимог, які саме докази вона не може подати, а також докази того, що позивачкою було вчинено всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 
Із матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2021 року представником позивача до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування доказів, в якому він просив витребувати у Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу по домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 , а також викликати до суду представника КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було розглянуто дане клопотання в порядку статті 84 ЦПК України та обґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаного клопотання із наведених в ухвалі підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказувала про стягнення із позивачки на користь відповідача судових витрат та надала квитанцію від 15 червня 2021 року про сплату ОСОБА_2 2000 грн за надання правничої допомоги за договором № 30 від 01 квітня 2021 року.
 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
 
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Представником відповідача до відзиву на апеляційну скаргу додано ордер ЧК № 165171 від 15 червня 2021 року на представництво інтересів ОСОБА_2 у Черкаському апеляційному суді на підставі договору № 30 від 01 квітня 2021 року та квитанцію про сплату ОСОБА_2 15 червня 2021 року 2000 грн на підставі вказаного Договору.
 
Разом з тим матеріали справи не містять самого Договору про надання правничої допомоги та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних доказів для встановлення розміру понесених ним витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трощенка Віталія Васильовича залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді 

                                
Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року