ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4261/21 Справа № 2-5568/2009 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
       В обґрунтування заяви зазначила, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2010 року по цивільній справі № 22ц-4472/2010 ( в суді першої інстанції № 2-5568/2009) було стягнуто з ОСОБА_1 на користь заявника в рахунок боргу 92 575,00 грн., за прострочення виконання зобов`язання 760,00 грн., судові витрати у розмірі 1 045,00 грн. 
       На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчі листи № 2-237 від 21.10.2010 року, які у жовтні 2010 року було пред`явлено для виконання до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби. 
       В травні 2020 року з листа Павлоградського МР ВДВС № 34/55209 від 26.05.2020 року позивачу по справі стало відомо, про те що вищезазначені виконавчі листи перебували на виконанні у 2012-2013 роках та були повернуті стягувачу без виконання у відповідності до п.4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на момент прийняття рішення). 
       Однак, до теперішнього часу позивач оригіналів виконавчих листів, будь-яких листів, постанов про повернення, зупинення або закриття виконавчого провадження, постанов про авансування витрат виконавчого провадження від Павлоградського МР ВДВС не отримувала.
       Рішення на даний час не виконано. 
       Вказані обставини стали причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання повторно, у зв`язку з чим, просила суд поновити строк для пред`явлення виконавчих листів № 2-237/10 від 21.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 92 575,00 грн., 760,00 грн., 1045 грн. до виконання, видати дублікати виконавчих листів № 2-237 від 21.10.2010 року на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2010 року по цивільній справі № 22ц-4472/2010 (в суді першої інстанції № 2-5568/2009) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 – задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк для пред`явлення виконавчих листів № 2-237/10 від 21.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 92 575,00 грн., 760,00 грн., 1 045 грн. до виконання. Видано дублікати виконавчих листів № 2-237 від 21.10.2010 року на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2010 року по цивільній справі № 22ц-4472/2010 (в суді першої інстанції № 2-5568/2009) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою в якій, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа відмовити.
       В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки дублікат виконавчого листа не може бути виданий після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутні поважні причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання.
        ОСОБА_2 , відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2010 року по цивільній справі № 22ц-4472/2010 (в суді першої інстанції № 2-5568/2009) рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2010 року скасовано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок боргу 92 575,00 грн., за прострочення виконання зобов`язання 760,00 грн., судові витрати у розмірі 1 045,00 грн. (а.с.101,102).
       На виконання рішення, судом позивачу видано виконавчі листи № 2-237 від 21.10.2010 року, які були подані на виконання до Павлоградського міськрайнного відділу державної виконавчої служби.
       Відповідно листа Павлоградського МР ВДВС № 34/55209 від 26.05.2020 року, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 26.05.2020 року, виконавчі листи про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відділі на виконанні не перебувають, виконавчі листи № 2-237 від 21.10.2010 року Павлоградського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 92 575,00 грн., 760,00 грн., 1045,00 грн. перебували на виконанні у 2012-2013 роках та були повернуті стягувачу без виконання у відповідності до п.4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на момент прийняття рішення), а саме - стягувачем не здійснено авансування витрат виконавчого провадження. Стягнення за вказаними вище виконавчими листами не проводились. Повторно виконавчі листи станом на 26.05.2020 року на виконання до відділу не надходили (а.с.158).
       Однак, до теперішнього часу рішення суду не виконано, позивач оригіналів виконавчих листів, будь-яких листів, постанов про повернення, зупинення або закриття виконавчого провадження, постанов про авансування витрат виконавчого провадження від Павлоградського МР ВДВС не отримувала. 
       Таким чином, вказані обставини стали причиною пропуску позивачем строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання повторно.
       Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки оригінал виконавчого документу був втрачений, та оцінивши надані докази, суд також прийшов до висновку, що причини пропуску заявницею строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважними й незалежними від стягувача та пропущений строк має бути поновлено.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
       Відповідно до ст. 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
       При цьому, виконання судового рішення - це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.
       Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
       Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Відповідно до п. 15.15 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: суд видає виконавчі документи в паперовій формі.
       Відповідно до п. 17 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів; оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
       Відповідно до п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувану дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
       Згідно ч.1 ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
       Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
       Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (рішення у справі Войтенка, п. 53).
       Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
       Як встановлено матеріалами справи, зокрема, відповідно листа Павлоградського МР ВДВС № 34/55209 від 26.05.2020 року, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 26.05.2020 року, виконавчі листи про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відділі на виконанні не перебувають.
       Водночас, зазначено, що виконавчі листи № 2-237 від 21.10.2010 року Павлоградського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 92 575,00 грн., 760,00 грн., 1045,00 грн. перебували на виконанні у 2012-2013 роках та були повернуті стягувачу без виконання у відповідності до п.4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на момент прийняття рішення), а саме - стягувачем не здійснено авансування витрат виконавчого провадження. Стягнення за вказаними вище виконавчими листами не проводились. Повторно виконавчі листи станом на 26.05.2020 року на виконання до відділу не надходили (а.с.158).
       Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску ОСОБА_2 строків для пред`явлення виконавчих документів до виконання та поновлення такого строку, а також щодо втрати оригіналів виконавчих документів не з вини заявника, оскільки позивач оригіналів виконавчих листів, будь-яких листів, постанов про повернення, зупинення або закриття виконавчого провадження, постанов про авансування витрат виконавчого провадження від Павлоградського МР ВДВС не отримувала та до теперішнього часу рішення суду не виконано.
       Таким чином, приведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова