Номер провадження: 22-ц/813/6674/21 
Номер справи місцевого суду: 499/425/20
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 499/425/20
Провадження номер: 22-ц/813/6674/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач - Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, 
- відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу сплаченої суми шкоди, за апеляційною скаргою Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Іванівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тимчука Р.М. 21 грудня 2020 року, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі – АРЗ СП ТУ ДСНС України) звернувся до суду з вищезазначенимпозовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі – 50 000 грн., а також судовий збір у розмірі – 2 102 грн..
АРЗ СП ТУ ДСНС України обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 19.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до АРЗ СП ТУ ДСНС України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі - 120 000 грн.. Рішенням суду від 19.02.2019 року по справі № 520/9155/18 позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн..
В березні 2019 року позивач подав до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2019 р. залишено без змін.
Одеський апеляційний суд, зокрема встановив, що винними діями ОСОБА_1 - водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗСП ГУ ДСНС України в Одеській області заподіяно шкоду ОСОБА_2 .
Відповідно до повідомлення № 4 від 30.01.2020 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, керуючись п. 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (зі змінами), та відповідно до виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси 28.12.2019 року по справі № 520/9155/18, проведено примусове списання коштів з рахунку позивача на загальну суму - 50 000 грн..
Всього з аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 стягнуто - 50 000 грн.. 
На підставі положень ст. ст. 1168, 1191 ЦК України позивач вважає, що має право на відшкодування в порядку регресу сплаченої матеріальної шкоди у розмірі - 50 000 грн. безпосередньо з відповідача, з вини якого було заподіяно вищезазначену шкоду (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції 

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідач зазначає, що на підтвердження доводів його вини у позовній заяві немає посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення. Лише зазначено, що Одеський апеляційний суд встановив, що винними діями ОСОБА_1 , водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗСП ГУ ДСНС України в Одеській області, заподіяно шкоду ОСОБА_2 . Однак, чим ці винні дії підтверджені не зазначено. Предметом розгляду апеляційної скарги Одеським апеляційним судом було не встановлення наявності чи відсутності вини відповідача, а обґрунтованість визначення суми морального відшкодування судом першої інстанції. Відповідно до рішення Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2019 року, взагалі не з`ясовувалося питання наявності чи відсутності вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді (а. с. 32 – 33).
Представник відповідача у письмових поясненнях просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі - 15 000 грн..
В письмових поясненнях представник відповідача посилається на те, що в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2019 по справі № 520/9155/18 за позовом ОСОБА_2 до АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 р., яким начебто встановлена вина ОСОБА_1 , не йдеться мова про те, хто був водієм транспортного засобу за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода. Не встановлені обставини вказаної ДТП, не встановлено вину особи в скоєнні даного ДТП із вказанням пунктів ПДР, які були порушені водієм. Разом з тим, про відповідача ОСОБА_1 в даному рішенні взагалі жодного слова не йдеться. Тому, твердження позивача є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. В даному рішенні не тільки не встановлена вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, не встановлено навіть того факту, що він взагалі був за кермом даного автомобілю. Також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними винними діями ОСОБА_1 та отриманою ОСОБА_2 моральною шкодою, яка була стягнута вищевказаними судовими рішеннями з АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області. 
Представник відповідача посилався на ст.5 4 ЦПК України та зазначив, що оскільки сторонами у справі № 520/9155/18 є тільки ОСОБА_2 та АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області, а ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до участі в справі залучений не був, обставини, встановлені судовими рішеннями по справі № 520/9155/18 для ОСОБА_1 в справі, яка розглядається, преюдиційного значення не мають.
В порушення вимог законодавства позивачем не надано жодного належного доказу для стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в порядку регресу. Жодним з перелічених вище судових рішень, або будь-яким іншим судовим рішенням факт скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди та його вини у скоєному ДТП не встановлено, як і не встановлено інших обставин, що мають значення для справи, таких як - обставини події, перелік порушених пунктів Правил дорожнього руху та наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними протиправними діями та наслідками, у вигляді отриманої ОСОБА_2 моральної шкоди, позивачем не доведено. Судові рішенння по справам № 520/12466/18 та № 520/9155/18 преюдиційного юридичного значення в даній справі не мають. Інших доказів, які б стали підставою для стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в порядку регресу позивач суду не надав.
Посилання позивача на Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 13.04.2012 р., яким начебто встановлена вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП також не має під собою юридичного підґрунтя, оскільки враховуючи характер та ступінь тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , наявність яких встановлена постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 року, вказані тілесні ушкодження не є легкими, а відносяться до ступеня середньої тяжкості або тяжких тілесних ушкоджень, про що повинна була проводиться відповідна експертиза, а дії водія за участю якого сталася ДТП повинні були кваліфікуватися за ознаками відповідного правопорушення (а. с. 80 – 86).

2.3 Позиція позивача на відзив на позовну заяву

У відповіді на відзив позивач зазначає, що при розгляді справи №520/9155/18 Одеським апеляційним судом встановлено, що винними діями ОСОБА_1 , водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області, заподіяно шкоду ОСОБА_2 .. 
Відповідно до матеріалів розслідування ДТП, що сталася 9 березня 2012 року, винним у її скоєнні був визнаний водій службового автомобіля Mitsubishi L-200, р/н НОМЕР_1 , старший прапорщик служби цивільного захисту ОСОБА_1 .. Зокрема, комісією з розслідування нещасного випадку, що стався в ГУ МНС України в Одеській області, встановлено, що на мокрій ділянці дороги, рухаючись у тумані на службовому автомобілі, водієм транспортного засобу не була вибрана безпечна швидкість руху, що призвела до виїзду автомобіля на ліве узбіччя дороги по напрямку руху та перекидання транспортного засобу (а. с. 47 – 48).

2.4 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року у задоволенні вищевказаної позовної заяви Аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області відмовлено. 
Стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 15 000 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів протиправного діяння особи, котра завдала шкоду, причинний зв`язок між ними, а також вини заподіювача шкоди. Позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування стягнення з відповідача ОСОБА_1  грошових коштів в порядку регресу. Жодним судовим рішеням факт скоєння ОСОБА_1  дорожньо-транспортної пригоди на автошляху Одеса-Рені, на службовому автомобілі Mitsubishi L-200, р/н  НОМЕР_2 , та його вини у скоєному ДТП не встановлено. Наданий Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 13.04.2012 р. на, який посилається позивач, не є доказом скоєння ДТП безпосередньо відповідачем, винності відповідача в скоєнні ДТП, наявності причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим протиправним діянням та наслідками ДТП(а. с. 116 – 122).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
ОСОБА_3 , діючий від імені АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі – 2 102 грн..
2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано фактів, які містяться в матеріалах справи, а саме - відповідно до п. 4 Акту спеціального розслідування винним у скоєнні ДТП був визнаний водій, старший прапорщик цивільного захисту ОСОБА_1 , який на мокрій ділянці дороги, рухаючись у тумані на службовому автомобілі, не вибрав безпечну швидкість руху, що призвела до виїзду автомобіля на ліве узбіччя дороги по напрямку руху та перекидання транспортного засобу. Для підтвердження вказаного факту знаходження ОСОБА_1 за кермом службового автомобіля під час ДТП суду першої інстанції було надано копії наказів; 2) судом першої інстанції не було враховано, що в постанові Одеського апеляційного суду було встановлено, що винними діями ОСОБА_1 , водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗСП ГУ ДСНС в Одеській області, заподіяно шкоду ОСОБА_2 ; 3) суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки за наданий перелік послуг завищена їх вартість (а. с. 126 – 128).
2.7. Позиція відповідача в апеляційному суді
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив. Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в апеляційному суді не скористався.
2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції
16.02.2021 року АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року (а. с. 126 – 128).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.02.2021 року апеляційну скаргу АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області було залишено без руху (а. с. 134 зворотна сторона).
На виконання вимог ухвали суду апелянтом було подано заяву про усунення недоліків (а. с. 137 – 138).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року апеляційну скаргу АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області було залишено без руху (а. с. 140 зворотна сторона).
На виконання вимог ухвали апелянтом було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження (а. с. 143).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року (а. с. 148 – 149).
15.04.2021 року РЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській областіотримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (а. с. 151).
13.04.2021 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 152).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.06.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 153).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (50 000 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

09.03.2012 року, приблизно о 07 год. 18 хв., на 80-му км. автошляху Одеса-Рені поблизу с . Монаші сталася ДТП на службовому автомобілі Mitcybishi L-200, р/н НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП отримали травми різного ступеню важкості водій та три пасажири, а саме - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..
19.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до АРЗ СП ТУ ДСНС України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі - 120 000 грн.. Рішенням суду від19.02.2019 року по справі № 520/9155/18 позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн. (а. с. 4 – 6).
В березні 2019 року позивач подав до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив вказане рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2019 р. залишено без змін. (а. с. 7 – 10).
Відповідно до повідомлення № 4 від 30.01.2020 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області керуючись п. 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (зі змінами), та відповідно до виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси 28.12.2019 року по справі № 520/9155/18, проведено примусове списання коштів з рахунку позивача на загальну суму - 50 000 грн. (а. с. 11).
Всього з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 стягнуто - 50 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 29 січня 2020 року (а. с. 12).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Відповідно до частини 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, підставою для стягнення з відповідача коштів в порядку регресу є, відповідно до положень ст.1166 ЦК України, наявність шкоди, протиправного діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Доводи апеляційної скарги про, те що судовими рішеннями у справі № 520/9155/18 та відповідно до Акту спеціального розслідування було встановлено, що з вини ОСОБА_1 було заподіяно шкоду ОСОБА_2 підлягають відхиленню, виходячи з наступного.
Преюдиція – це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою – роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Згідно з частинами другою, третьою і четвертою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно статті 54 ЦПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.
У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.
Учасниками справи у справі № 520/9155/18 є - тільки ОСОБА_2 та АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області. Кулигін Ю.О. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до участі в справі залучений не був. Обставини, встановлені судовими рішеннями по справі № 520/9155/18, для ОСОБА_1 по даній справі, яка розглядається, преюдиційного значення не мають.
Крім того, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.92 р. суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника.
Позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в порядку регресу. Жодним з вище перелічених судових рішень, або будь-яким іншим судовим рішенням факт скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди на автошляху Одеса-Рені на службовому автомобілі Mitsubishi L-200, р/н НОМЕР_2 , та його вини у скоєному ДТП не встановлено.
Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 13.04.2012 р., на який посилається позивач як на підтвердження вини ОСОБА_1 , не є доказом скоєння ДТП безпосередньо відповідачем, винності відповідача в скоєнні ДТП, причинного зв`язку між вчиненим діянням та наслідками ДТП. Вина відповідача повинна бути доведена лише обвинувальним вироком суду, ухваленим на підставі відповідних доказів та в установленому законом порядку.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем, не було надано доказів на підтвердження доводів з приводу вини ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді та стягнення з останнього в порядку регресу грошових коштів.
Колегія суддів також приймає до уваги, що діючим трудовим законодавством України передбачені певні гарантії при покладенні на працівників відповідальності за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації.
Щодо посилання апелянта про залишення поза увагою клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження понесених судових витрат, відповідачем було надано копію договору № 27/20 про надання правничої допомоги від 14.09.2020 року, укладеного між адвокатом Згодою О.О. та ОСОБА_1 .. Відповідно до умов вказаного договору про надання правничої допомоги вартість послуг адвоката за цим Договором згідно п. 3.1 Договору становить - 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень. Вказані грошові кошти відповідачем сплачено адвокату, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт, рахунком та квитанціями про сплату грошових коштів, копії яких додаються разом із заявою про долучення доказів по справі.
Отже, вартість послуг адвоката за цим Договором згідно п. 3.1 Договору становить - 14 000 гривень та транспортні витрати – 1 000 гривень.
Грошові кошти відповідачем сплачено адвокату, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт (а. с. 68), рахунком (а. с. 69) та квитанціями про сплату грошових коштів (а. с. 70 - 71).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, ч. 6 ст. 137 ЦПК України визначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Колегія суддів зауважує, що позивачем не було доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області відсутні. 

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області– залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова