ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року	Львів	Справа № 500/2853/21 пров. № А/857/12286/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській  області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в справі №500/2853/21 (головуючий суддя Баранюк А.З., м. Тернопіль) за позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській  області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 11.05.2021 у ВП № 64702010 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Рішенням від 10 червня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №64702010 від 03.03.2021 до дати винесення постанови про накладення штрафу від 11.05.2021 боржник жодних доказів поважності причин невиконання судового рішення у встановлений виконавцем строк не подав. 
Тому, на думку апелянта, при винесенні оскаржуваної постанови виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України ,,Про виконавче провадження”.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Управління соціальної політики Тернопільської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 в адміністративній справі №500/1328/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020, зобов`язано Управління соціальної політики Тернопільської міської ради  перерахувати і виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до статті 12 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) та здійснити виплату суми недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року з урахуванням раніше виплаченої суми. 
На виконання вказаного рішення 23.12.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист.
03.03.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)  винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64702010 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.
Також 11.05.2021, за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця, старшим державним виконавцем було винесено постанову про накладення та стягнення з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. 
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Натомість у спірних правовідносинах рішення суду від 07.07.2020 у справі №500/1328/20 позивачем не виконано у повному обсязі з поважних причин.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України ,,Про виконавче провадження” від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
За приписами статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як передбачено частинами першою та другою статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частина 1  статті 75 Закону №1404-VIII встановлює, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, як правильно вказав суд першої інстанції, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. І лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. 
Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі №420/5465/18.
У справі, що розглядається, причиною невиконання судового рішення в повному обсязі слугували обставини відсутності відповідного фінансового забезпечення.
З наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції встановив, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі №500/1328/20 позивачем, в межах його компетенції, у добровільному порядку було проведено перерахунок разової грошової допомоги до 5 травня 2020 з врахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 27.01.2021 №185/13.8 (а.с. 9).
При цьому, оскільки головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, позивач не мав змоги виплатити нараховані кошти у зв`язку із відсутністю бюджетних призначень на дані цілі, що підтверджується виписками з рахунків та довідкою від 08.06.2021 №2465/13/02 (аркуші справи 45, 49-51). 
З врахуванням зазначених обставин, колегія суддів погоджується, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня    2018    року у справі №405/3663/13-а, від 21 лютого    2018    року у справі №814/2655/14, від 10 вересня    2019    року у справі №0840/3476/18, від 13 червня    2018    року у справі №    757/29541/14-а, від 09 грудня 2020 року у справі №522/19758/18.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки у спірних правовідносинах рішення суду від 07.07.2020 у справі №500/1328/20 позивачем не виконано у повному обсязі з поважних причин, - застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправним. Відтак, оскаржувана постанова від 11.05.2021 у ВП № 64702010 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн підлягає скасуванню.
При цьому, покликаючись на неповажність причин невиконання рішення суду, апелянт ні в оскаржуваній постанові про накладення штрафу, ні в апеляційній скарзі не надав вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись ст. ст.  243,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській  області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в справі №500/2853/21 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 10.09.2021.