Ухвала
Іменем України
 
07 липня 2021 року
м. Київ
справа № 362/577/21
провадження № 51-3284ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 03 лютого 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 
2021 року,
встановив:
вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 
2021 року засуджено
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
смт. Борова Фастівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України; 
- за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.  На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Як встановив суд,  ОСОБА_5 25 червня 2019 року о 17.30 год з метою незаконного придбання у невстановлених осіб наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону, здійснив переказ грошових коштів у розмірі 370 грн 
на номер мобільного телефону, після чого отримав СМС-повідомлення з координатами місцезнаходження наркотичного засобу.
У подальшому  ОСОБА_5  прибув до будинку 
АДРЕСА_2 та забрав паперовий згорток з речовиною, яка в своєму складі містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон з масою 0,062 г., який в подальшому незаконно зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 
2021 року залишено без змін.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись 
на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ці рішення та закрити кримінальне провадження. Зазначає про те, 
що судами безпідставно не застосовано до ОСОБА_5 положення 
ч. 4 ст. 309 КК, оскільки останній добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов лікування від наркоманії з 09 жовтня 2019 року до 09 травня 2020 року.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Твердження захисника про те, що засуджений ОСОБА_5 пройшов лікування від наркоманії, а тому підлягав звільненню від кримінальної відповідальності є неспроможними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 309 КК, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно зі ст. 14 ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.
Лікування залежності від наркотичних засобів або психотропних речовин здійснюється в лікувальному закладі незалежно від форми власності за наявності ліцензії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я на такий вид діяльності. Нагляд за лікуванням такої особи покладається на установи, визначені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Як вбачається з копії рішення суду апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду стороною захисту було надано відповідь від голови правління громадської організації «Реабілітаційний центр «Троїцький» від 06 квітня 
2021 року, зі змісту якої вбачалось, що ОСОБА_5 дійсно проходив реабілітацію від наркозалежності в реабілітаційному центрі з 09 жовтня 
2019 року до 30 травня 2020 року, втім, як було встановлено апеляційним судом, надані захисником документи не містили підтвердження того, що вищевказана громадська організаціє має статус лікувального закладу та відповідну ліцензію на лікування осіб, залежних від наркотичних засобів, а тому відсутні підстави для звільнення засудженого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності відповідно до положень ч. 4 ст. 309 КК, з чим погоджується й суд касаційної інстанції.
Доказів на підтвердження того, що громадська організація «Реабілітаційний центр «Троїцький» має статус лікувального закладу та відповідну ліцензію на лікування осіб, залежних від наркотичних засобів, захисником ОСОБА_4 у касаційній скарзі не наведено.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, колегія суддів касаційного суду також не вбачає.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
засудженого ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі захисника суд перевірив та дав на них відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги 
та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги
та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити
у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 
на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 
2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
  ОСОБА_1 	      ОСОБА_2 	ОСОБА_3