Ухвала
Іменем України
 
04 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 359/3746/20
провадження № 61-11739ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Геннадія Вікторовича, заінтересована особа – державне підприємство «Інжексбуд»,
 
ВСТАНОВИВ:
 
19 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати поважними причини пропуску строку на звернення з даною скаргою та поновити цей строк, визнати неправомірними та скасувати рішення старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В. про закінчення виконавчого провадження № 61001131, що здійснювалось на підставі виконавчого листа № 359/5269/18, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 14 січня 2020 року, та про стягнення виконавчого збору, які викладені у відповідних постановах від 19 березня 2020 року. Зобов`язати Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити заходів для надання ОСОБА_1 доступу до майна та речей, що належать членам її сім`ї.
 
Скарга обґрунтована тим, що 19 березня 2020 року старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригубом Г. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 359/5269/18, виданого 14 січня 2020 року, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 61001131. Про зміст вказаної постанови сторона боржника дізналась лише 17 травня 2020 року під час ознайомлення з відомостями, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень.
 
На думку боржника рішення державного виконавця Тригуба Г. В. від 19 березня 2020 року є неправомірним.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року провадження за вказаною скаргою в частині скасування постанови про стягнення виконавчого збору закрито.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В. та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуб Г. В. діяв в межах повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
12 липня 2021 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року в указаній вище справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.
 
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги судаминеповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Суд установив, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2019 року позов ДП «Інжексбуд» до ОСОБА_1 , третя особа – військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, про виселення з житлового приміщення та стягнення плати за проживання в  цьому об`єкті нерухомого майна задоволено частково. 
 
Виселено ОСОБА_1 з кімнати № 7 біля бази відпочинку урочище «Млиново» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення плати за проживання в цьому об`єкті нерухомого майна ДП «Інжексбуд» відмовлено.
 
Вказане судове рішення оскаржено в апеляційному порядку не було.
 
14 січня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист на виконання рішення цього ж суду від 10 липня 2019 року в справі № 359/5269/18 за позовом ДП «Інжексбуд» до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення та стягнення плати за проживання в цьому об`єкті нерухомого майна.
 
17 січня 2020 року старший державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуб Г. В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 61001131, копію якої було отримано боржником 12 лютого 2020 року.
 
Вказана обставина встановлена Бориспільським міськрайонним судом Київської області в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Г. В. про відкриття виконавчого провадження.
 
24 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сорокою В. І. складено акт державного виконавця про невиконання боржником рішення про виселення та в цей же день винесена постанова про призначення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61001131, відповідно до якої для реального виконання рішення суду призначені виконавчі дії щодо виселення ОСОБА_1 на 11 березня 2020 року 11.00 год, які відбудуться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сороки В. І. встановлено, що постанова про призначення виконавчих дій від 24 лютого 2020 року була отримана боржником ОСОБА_3 особисто 24 лютого 2020 року, про що свідчить її підпис про отримання копії постанови нарочно на супровідному листі № 22083 від 24 лютого 2020 року.
 
19 березня 2020 року старший державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуб Г. В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 61001131 з примусового виконання виконавчого листа № 359/5269/18, виданого 14 січня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
 
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), а згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
 
Згідно із частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
 
Відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.
 
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника – фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
 
Отже враховуючі положення статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості судового рішення доводи боржника щодо відсутності підстав для примусового виконання судового рішення та незгоди із виселенням із житлового приміщення не зумовлюють підстав невиконання судового рішення боржником та несення такого обов`язку.
 
За наведених обставин відсутні підстави вважати, що державний виконавець під час вчинення виконавчих дій порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
 
З огляду на вищевказане, суди зробили правильний висновок про те, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тригуба Геннадія Вікторовича, заінтересована особа – державне підприємство «Інжексбуд» – відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. С. Висоцька
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко