Ухвала
Іменем України 
23 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 754/8631/20
провадження № 51-4624ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
судді                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року,
встановив:
Вироком Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року ОСОБА_4 засуджено за ст. ст. 93 пп. ж,з, і, 142 ч. 3, 17 ч. 2, 142 ч. 3, 19 ч. 4, 142 ч. 3, 69 ч.6, 263 ч. 1, 307 ч. 2, 185 ч. 2, 198, 42 КК (в ред. 1960 р.) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Верховного суду України від 21 липня 2005 року вирок Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Постановою Деснянського районного суду від 18 травня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про приведення вироку Апеляційного суду АР Крим від 26 січня 2004 року щодо нього у відповідність до вимог міжнародних норм права та вимог КПК (в ред. 1960 р.) та призначити покарання, яке не буде порушувати ст. 3 Конвенції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року вказану постанову суду першої інстанції залишено без змін
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним 
та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією 
та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.
Статтею 424 КПК визначено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, та судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано статтею 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Статтею 537 КПК визначено питання, які вирішуються судом під час виконання вироку. Разом з тим, оскарження зазначених судових рішень у касаційному порядку Розділом VIII «Виконання судових рішень» не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що оскаржувані судові рішення стосується питання, пов`язаного із виконанням вироку, і постановлені відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК. 
Отже, виходячи з положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статей 424, 539 КПК, вони не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури. 
Така позиція узгоджується з правовими висновками, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (№ 13-38кс18) та об’єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2019 року                                        (№ 756/9514/15-к).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову 
у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                    ОСОБА_3