ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1094/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/2672/20 Категорія: 305000000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з  розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.
        
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді Казидуб О.Г. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, 31.03.2021 року, повний текст рішення складений 07.04.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

 
15.04.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що з 08.09.1988 року по 19.09.2017 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який 19.09.2017 року було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси.
За час перебування в шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб марки HYNDAI, модель: MATRIX, номер шасі: НОМЕР_1 .
29.11.2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було прийнято рішення по справі № 711/2186/18 про поділ спільного майна подружжя, яким було встановлено, що на момент розгляду даної справи вказаний автомобіль перебував у власності ОСОБА_3 , 1936 року народження, яка є рідною матір`ю відповідача ОСОБА_2 , а згідно договору купівлі-продажу, укладеному у Територіальному сервісному центрі 12.07.2017 року був транспортний засіб перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 посилається, що у судовому засіданні під час розгляду справи про поділ майна подружжя встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу, та за спільні кошти, що визнається та не заперечується сторонами. Однак, на час розгляду спору власником спірного автомобіля є третя особа, яка набула права власності на нього на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2017 року, який є чинним і ніким не оспорювався, тому спірний автомобіль в силу вказаного не міг бути поділений між сторонами під час вирішення спору про поділ майна подружжя 
Позивач ОСОБА_1 посилається у позові, що вона має право на відшкодування грошової компенсації за 1/ 2 частину вказаного автомобіля, але нею такі позовні вимоги не заявлялися під час розгляду справи про поділ майна подружжя, а так як згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог, то такі вимоги суд не міг розглянути за відсутності вимог позивача. Тому рішенням від 29.11.2019 року судом відмовлено у задоволенні основного позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 1/ 2 частину автомобіля HYNDAI MATRIX.
Згідно даних останньої оцінки наданої відповідачем під час розгляду справи № 711/2186/18 станом на 09.07.2019 року вартість вказаного автомобіля складала 137589,00 грн.
Позивач ОСОБА_1 посилається в позовній заяві в обґрунтування своїх вимог, що має право на відшкодування 1/ 2 частини автомобіля, а саме : на 68794,50 грн.
На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 1/ 2 частину вартості автомобіля HYNDAI MATRIX, 2007 року випуску у розмірі 68794,50 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля марки HYUNDAI MATRIX, сірого кольору, 2007 року випуску, тип легковий універсал-В, номер шасі ( НОМЕР_1 ) реєстраційний номер № НОМЕР_2 у розмірі 68794 грн. 50 коп.(шістдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні п`ятдесят копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає, що суд проігнорував висновки Верховного Суду України, які викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», п. 9 «Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи».
Таким чином, в даному випадку, на думку скаржника, суд, ухвалюючи рішення по справі № 711/2672/20 повинен був взяти за основу висновок № 75 автотоварознавчого дослідження від 19 травня 2020 року як останній.
ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду, що згідно вищезазначеного висновку повністю визнає позовні вимоги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2021 року змінити та викласти у наступній редакції, а саме: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів – задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля марки HYNDAI, модель: MATRIX, номер шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер № НОМЕР_2 у розмірі 61007 грн. 50 коп.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу банку не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об?єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності. 
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, дійшовши висновку, що автомобіль марки HYNDAI, модель: MATRIX, номер шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер № НОМЕР_2 був придбаний у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя.
Суд першої інстанції послався у рішенні, що на час розгляду справи про розподіл майна подружжя, вказаний автомобіль був відчужений на користь третьої особи, тому позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування їй грошової компенсації за 1/ 2 частку автомобіля, придбаного в шлюбі, оскільки вказаний автомобіль не був предметом розподілу між сторонами під час розгляду справи про поділ майна подружжя у зв`язку з його відчуженням матері відповідача. 
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи 1/2 частину вартості автомобіля, районний суд виходив із оцінки вартості автомобіля, проведеної на час розгляду справи № 711/2186/18 про розподіл майна подружжя, оскільки з того періоду позивач не користувалась автомобілем. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2017 року у справі № 711/5039/17 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 2024), зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів Черкаської області.
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.11.2019 року у справі № 711/2186/18 вирішено «У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності - відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності - відмовити».
Як слідує із вказаного вище рішення районного суду по справі № 711/2186/18 , судом було встановлено наступне: «Автомобіль марки та моделі «Хюндай Матрікс», сірого кольору, 2007 року випуску, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 був придбаний та зареєстрований на ім?я відповідача ОСОБА_2 22.01.2013 року, тобто в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , що стверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13). Вказаний факт визнаний сторонами та ними не оспорюється. 
Так як вказаний факт щодо придбання автомобіля в період шлюбу за спільні кошти не заперечувався відповідачем ОСОБА_2 та його представниками, які в судовому засіданні визнавали частково позовні вимоги та не заперечували проти виплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля за оцінкою автотоварознавчого дослідження. Скаржник ОСОБА_2 лише не погоджується із рішенням суду в частині оцінки вартості автомобіля, наполягаючи на іншій оцінці вартості автомобіля, згідно якої вартість 1/ 2 частини автомобіля складає 61007 гривень. Відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції до апеляційного суду лише в частині щодо стягнення розміру компенсації 1/ 2 вартості автомобіля та просить суд змінити рішення в частині суми компенсації позивачу ОСОБА_1 на суму 61007 гривень, не погоджуючись із стягнутою судом сумою компенсації вартості автомобіля в розмірі 68794 гривні.
Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в Черкаській області Територіального сервісного центру № 7141 від 28.03.2018 року, за обліковими даними бази АІПС «ДАІ - 2000» та «НАІС», транспортний засіб HYUNDAI MATRIX, сірого кольору, 2007 року виписку, VIN-код НОМЕР_3 , 12.07.2017 року перереєстрований на нового власника згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 12.07.2017 року, а саме: на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 36).
В зв`язку з такими обставинами, ОСОБА_3 була залучена до участі у розгляді справи в якості третьої особи.
Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вбачається, що власником вищевказаного автомобіля на момент розгляду справи є саме третя особа – ОСОБА_3 (а. с. 102).
Апеляційний суд звертає увагу, що в судовому засіданні районного суду безспірно встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу, за спільні кошти подружжя, що визнається та не заперечується сторонами у справі, але на час розгляду спору судом власником спірного автомобіля є третя особа ОСОБА_3 – мати відповідача, яка набула права власності на автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2017 року, який є чинним на час вирішення спору і ніким не оспорювався, тому автомобіль в силу вказаного не може бути поділений між сторонами чи виділений одній із сторін, та такі вимоги позивачем не заявлялись, оскільки позивач просить про компенсацію 1/ 2 вартості автомобіля, а відповідач погоджується виплатити 1/ 2 частину вартості автомобіля лише у розмірі 61007 гривень згідно проведеної ним оцінки.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування їй грошової компенсації за 1/2 частку вказаного вище автомобіля, але приймаючи до уваги, що при розгляді справи про поділ майна подружжя у 2019 році такі позовні вимоги позивачем не заявлялися, а в силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог, то відповідно судом і було відмовлено позивачу у задоволенні вимог щодо поділу автомобіля та про відмову у задоволенні основного позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI MATRIX, сірого кольору, 2007 року випуску, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , д. н. з. НОМЕР_4 ».
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вказане положення міститься також у статті 368 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Дана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечується факт придбання вищезазначеного автомобіля у період перебування сторін у шлюбі. 
Апеляційний суд вважає, що безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню є посилання в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 , який не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині визначення вартості автомобіля та стягнення компенсації за 1/ 2 вартості автомобіля в розмірі 68794, 50 грн., так як відповідач наполягає на своїй оцінці вартості автомобіля, згідно якої він просить стягнути на користь позивача ОСОБА_1 61007 гривень. 
При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні підстави для зміни рішення суду та задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки автомобіль був фактично у користуванні відповідача, так як був ним відчужений не сторонній особі, а його матері, що дає підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, так як він мав можливість користуватися автомобілем. 
Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу, що автомобіль з 2019 року до 2021 року змінив свою вартість, приймаючи до уваги його зношення, тому відповідно став коштувати значно менше, ніж коштував у 2019 році, коли сторонами вирішувався спір про проділ майна подружжя і даний автомобіль також був предметом спору, але оскільки його власником на час розгляду справи була мати відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , то відповідно суд відмовив у поділі спірного автомобіля. 
Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як роз?яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. 
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов?язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що передбачено у ч. 1 статті 77 ЦПК України.
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції автомобіль HYUNDAI MATRIX, сірого кольору, 2007 року випуску, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , д. н. з. НОМЕР_4 » був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі.
Оскільки сторонами було придбано автомобіль під час перебування у шлюбі, то таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, а частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). 
Згідно даних висновку № 326 автотоварознавчого дослідження, складеного 09.07.2019 року судовим експертом Березовець А.А., вартість автомобіля HYUNDAI MATRIX, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 09.07.2019 року складала 137589,00 грн.
Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи надав районному суду висновок № 75 автотоварознавчого дослідження від 19.05.2020 року, складений судовим експертом Березовець А.А., щодо визначення вартості автомобіля HYUNDAI MATRIX станом на 19.05.2020 року в сумі 122015,00 грн., посилаючись, що розмір компенсації за вказаний автомобіль в розмірі 1/ 2 частини від вказаної у висновку суми становить 61007 грн., які він просить стягнути на користь позивача, змінивши рішення районного суду.
Переглядаючи оскаржуване рішення суду, досліджуючи обставини справи та правомірність рішення суду першої інстанції в частині визначення вартості автомобіля, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який не прийняв до уваги та не задовольнив доводи відповідача ОСОБА_2 стосовно визначення вартості автомобіля. Суд вірно вказав, що при розгляді судом справи № 711/2186/18 про розподіл майна подружжя було встановлено факт придбання вказаного автомобіля за спільні кошти, що не заперечувалося відповідачем та його представниками, які в судовому засіданні частково визнавали позовні вимоги, не заперечували проти виплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації 1/ 2 частини вартості спірного автомобіля за оцінкою автотоварознавчого дослідження, проведеного на час розгляду справи, тобто відповідно до висновку висновку № 326 автотоварознавчого дослідження складеного 09.07.2019 року судовим експертом Березовець А.А.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права та наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного, обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 вказавши, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування їй вартості автомобіля HYUNDAI MATRIX, сірого кольору, 2007 року випуску, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , д. н. з. НОМЕР_4 .
     Колегія  суддів  апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки доводи скаржника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, не погодження із рішенням суду лише в частині розміру компенсації, різниця якої становить понад 7000 гривень, що не є суттєвою, враховуючи використання автомобіля відповідачем та його зношення за період з 2019 року до березня 2021 року, коли судом було ухвалено рішення, тому доводи скаржника не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо зміни рішення суду в частині розміру компенсації вартості 1/ 2 частини автомобіля.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що доводи апеляційної скарги скаржника є аналогічними тим доводами, які були викладені відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, оцінку яким дав суд першої інстанції, тому доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, також відсутні нові докази в апеляційній скарзі, які б слугували підставою для зміни рішення районного суду судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду даної справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розгляд апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави, так як скаржник ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки рішення суду залишено без змін, то судові витрати не переглядалися апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 21 липня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко