ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1987/21	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій позивач просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 70% від отримуваної суддівської винагороди та скасувати протоколи/розпорядження про перерахунок пенсії від 17.09.2020 року та від 12.11.2020 року в частині призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 70 відсотків, як незаконні; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у стаж роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби - 2 роки 15 днів та навчання на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова - 02 роки 05 місяців, а з урахуванням стажу роботи судді 30 років 08 місяців 07 днів, визначивши загальний суддівський стаж - 35 років 1 місяць 22 дня; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року у розмірі 90% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 13.12.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, що було призначено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, в редакції яка була чинна на час його виходу у відставку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року по справі № 420/6188/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2522 від 16.03.2020 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 16.03.2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року № 06-21/269/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. На виконання вказаного рішення суду, протоколом/розпорядженням від 17.09.2020 року, а у подальшому і від 12.11.2020 року, у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, позивачу двічі було визначено розмір довічного грошового утримання 156336,25 грн., починаючи з 01.10.2020 року та з 12.11.2020 року, виходячи із загального процентного розрахунку пенсії від заробітку 70% та лише з урахуванням роботи на посаді суді 30 років 8 міс. 7 днів. Отже, як зазначив позивач, рішення суду відповідачем виконано частково, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не перерахувало та не виплатило щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 року по 31.09.2020 року. Позивач вказав, що він звернувся до відповідача із відповідною заявою про належне виконання рішення, однак, відповідач вимоги про зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу, календарного періоду проходження строкової військової служби та перерахунку розміру довічного грошового утримання у розмірі 80% чи 90% від заробітку працюючого судді були, на думку позивача, безпідставно відхилені. Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства, практику ЄСПЛ та рішення Конституційного Суду України, зазначив, що протоколи/розпорядження відповідача від 17.09.2020 року та від 12.11.2020 року в частині визначення розміру щомісячного довічного утримання 70% від отримуваної суддівської винагороди, відмови у зарахуванні до стажу роботи на посаді суді половини строку навчання на денній формі на юридичному факультеті державного університету, календарного періоду проходження строкової військової служби та відмова у визначенні відсоткового розміру довічного грошового утримання 90% чи 80% є протиправними, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному  обсязі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано протокол/розпорядження від 17.09.2020 року в частині визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70 % від отримуваної суддівської винагороди. Визнано протиправним та скасовано протокол/розпорядження від 12.11.2020 року в частині визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70% від отримуваної суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 у стаж роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби - 2 роки 14 днів та навчання на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова - 02 роки 05 місяців. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 70% від отримуваної суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року у розмірі 80% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 30 років 8 місяців, а тому, пенсійним органом цілком правомірно здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням п. 3 ст. 142 розділу X Закону № 1402 та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 у розмірі 70% від суддівської винагороди.
Також, не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та винести нове судове рішення, яким задовольнити заявлений позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивачу 90% розміру щомісячного довічного грошового утримання було визначено у відповідності до положень ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI при призначенні такої виплати з урахуванням стажу роботи на посаді судді і цей відсотковий розмір є незмінним. За таких обставин, на думку апелянта, при перерахунку відповідачем розміру його довічного грошового утримання, за відсутності підстав для застосування механізму нового обчислення грошового утримання судді у відставці із застосуванням норми ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, яка застосовується саме при призначенні такої соціальної виплати за цим Законом, йому незаконно було змінено відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання (було змінено з 90% на 70%). Апелянт вважає, що вирішуючи справу, суд першої інстанції на це не звернув уваги, неправильно застосував ч. 3 ст. 142 Закону № 1402 та передчасно дійшов висновку, що його соціальні права не порушені, не врахував, що порядок призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці за правилами ст. 141 Закону № 2453-VI суттєво відрізняється від такого порядку, що встановлено за ст. 142 Закону № 1402.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача посилаючись на аналогічні доводи, що ним наводяться у поданій апеляційній скарзі. 
У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці Апеляційного суду Одеської області (Одеський апеляційний суд), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.
16.03.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року № 06-21/269/2020.
Рішенням № 2522 від 16.03.2020 року відповідач відмовив у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням рішення Конституційного Суду від 18.02.2020 року № 2-р/2020.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року по справі № 420/6188/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 2522 від 16.03.2020 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від 16.03.2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року № 06-21/269/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року по справі № 420/6188/20, пенсійним органом здійснено перерахунок довічного грошового утримання позивача із розрахунку страхового стажу - 43 роки та стажу судді - 30 років, із визначенням загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 70%, про що свідчить протоколи/розпорядження щодо перерахунку пенсії від 17.09.2020 року та від  12.11.2020 року.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 26.10.2020 року про зарахування до стажу роботи на посаді судді: служби в Радянській Армії та навчання на денному відділенні юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечнікова та, відповідно, із визначенням 80% заробітної плати працюючого на  відповідній посаді судді.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.11.2020 року, на звернення ОСОБА_1 , повідомлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року по справі № 420/6188/20 виконано у повному обсязі, а щодо розрахунку стажу на посадах судді, роз`яснено, що до стажу роботи судді зараховується робота на посадах, визначених ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону № 1402-VIII.
Також, враховуючи положення норм законодавства, яке діяло на момент виходу позивача у відставку, та беручи до уваги те, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності суддів, суд першої інстанції дійшов висновку, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді - 30 років 8 місяців 7 днів слід враховувати весь календарний період проходження строкової служби (2 роки 15 днів), половину строку навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 5 місяців).
Відтак, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що загальний стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, становить повних 35 років.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 70 % від отримуваної суддівської винагороди та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року у розмірі 80 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
Поряд з цим, враховуючи те, що з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року в розмірі 90% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, є  такими, що задоволенню не підлягають.   
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону № 1402-VI).
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.
В свою чергу, згідно пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 року № 2-р/2020.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 року у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
При цьому, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Вказані висновки суду у даній справі відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у рішенні від 16.06.2020 року у зразковій справі № 620/1116/20.
Згідно матеріалів даної справи, ГУПФУ в Одеській області, на виконання рішення суду від 14.08.2020 року у справі № 420/6188/20, з урахуванням стажу роботи на посаді судді (30 років 9 місяців 22 дні), позивачу з 19.02.2020 року здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% (50%+10*2) суддівської винагороди згідно довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року № 06-21/269/2020 з урахуванням наведених вимог Закону № 1402-VIII.
Водночас, при здійсненні такого перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем не зараховано до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди: проходження військової служби з 09.11.1971 р. по 23.11.1973 р. (2 роки 00 місяців 14 днів), а також половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1980 р. по 01.07.1985 р. (2 роки 5 місяців 00 днів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення відповідача у вказаній частині, з огляду на викладене.
Статтею 35 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (чинного та в редакції на момент прийняття Вищою радою юстиції рішення про відставку позивача) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
При цьому, згідно п. 11 Перехідних положень вказаного Закону (чинного та в редакції на момент роботи позивача на посаді судді) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Аналогічні вимоги містить і пункт 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, чинний на теперішній час, відповідно до якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. 
Також, відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу Президента України № 584 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно абзацу 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).
Таким чином, з наведеного вбачається, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період роботи позивача на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та період проходження строкової військової служби.
При цьому, з наявного в матеріалах справи розрахунку стажу позивача, який дає йому право на відставку, вбачається, що позивачу зараховано до стажу на посаді судді час проходження військової служби з 09.11.1971 р. по 23.11.1973 р. (2 роки 00 місяців 14 днів), половина строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1980 р. по 01.07.1985 р. (2 роки 5 місяців 00 днів). 
Колегія суддів наголошує, що згідно наведеного розрахунку загальний стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить повних 35 років.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності у позивача стажу роботи на посаді судді лише повних 30 років суперечать наведеним вимогам законодавства, що визначає статус суддів, та спростовуються розрахунком стажу позивача, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці. 
За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії та рішення відповідача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 70% його суддівської винагороди без урахування його стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, - половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та період проходження строкової військової служби є протиправними.
Враховуючи, що в ході розгляду справи підтверджено наявність у позивача загального стажу роботи, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, - повних 35 років, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 19.02.2020 року позивач набув право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі Закону № 1402-VIII з розрахунку 80% від суддівської винагороди.
Доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності у нього права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку 90% від суддівської винагороди, колегія суддів відхиляє, з огляду на викладене. 
Так, суд у даній справі прийшов до висновку, що з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді саме відповідно до Закону № 1402-VIII.
В свою чергу, згідно ч.ч. 3, 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII, в редакції на вказану дату, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Тобто, з огляду на суддівський стаж позивача (35 років), з 19.02.2020 року відповідно до Закону № 1402-VIII позивач набув право на щомісячне довічне грошове утримання виходячи з 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50%+15*2).
Посилання позивача на наявність у нього права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку 90% від суддівської винагороди з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-V колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з 18 лютого 2020 року (з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання судді у відставці втратив чинність, а тому, правові підстави для обрахунку розміру довічного грошового утримання позивача згідно цього Закону відсутні. 
Колегія суддів зазначає, що позивач намагається отримувати довічне грошове утримання судді у відставці одночасно за положеннями одразу двох нормативно-правових актів: Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (в частині визначення відсотку суддівської винагороди) та Закону № 1402 (в частині визначення розміру суддівської винагороди діючого судді). 
Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що використання для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання судді у відставці є неможливим, оскільки це призведе до неоднакового визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку до набрання чинності Закону № 1402, та після цього. Вказане буде суперечити положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України та рішенню Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року.
Також, вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону № 1402 не призводить до порушення ст. 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону № 1402, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону № 2453-VI, що спростовує доводи апеляційної скарги позивача щодо звуження його прав.
Таким чином, доводи апеляційних скарг спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст.ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик