ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 липня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/8002/16-ц
провадження № 22-ц/4809/1014/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Єгорової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2018 року у складі судді Іванової Л.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
В обґрунтування позову зазначав, що 02 липня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою, згідно якої він передав відповідачу в борг 7000 доларів США, а останній зобов?язувався повернути йому грошові кошти у вказаному розмірі до 02.08.2016.
Зазначив, що відповідач порушив зобов`язання і грошові кошти у вказаному розмірі та у зазначений строк не повернув і на час подачі позову сума заборгованості складає 7 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на день пред`явлення позову становить 179 412 грн. 79 коп. 
Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України позивач вказав, що має підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Відповідно до індексів інфляції в Україні, розмір інфляційних втрат за період з серпня по жовтень 2016 року складає 7780 грн. 14 коп. Станом на 14.11.2016 року прострочка боржника складає 105 днів, відповідно розмір 3% процентів річних становить 1548 грн. 36 коп.
З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 189146 грн. 50 коп., 11746 грн. 00 коп. інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 2511 грн. 62 коп., а всього 203404 грн. 12 коп.
16.10.2018 представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву про відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині інфляційних втрат в розмірі 11746,00 грн. та 3% річних в розмірі 2511,62 грн., яка ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2018 прийнята судом та закрито провадження у справі у відповідній частині позовних вимог.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 02 липня 2015 року в розмірі 148 019 грн. 28 коп. та судовий збір в розмірі 1 480 грн. 19 коп.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 січня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі. Резолютивну частину судового рішення від 16 жовтня 2018 року доповнено абзацом такого змісту: «Cтягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 243 грн. 00 коп., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 723 грн. 00 коп.».
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з прийнятим рішенням, в частині відмови у позові щодо стягнення з відповідача 1700 доларів США, що на день прийняття рішення складало 47477,88 грн.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань, шляхом сплати у якості повернення суми позики 1700 доларів США, суперечить нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.
Зазначав, що судом не взято до уваги, що в борговій розписці від 02.07.2015, сторонами не визначено місця та порядку повернення позики, оформлення виконання зобов`язання, а відтак сторони мали користуватися положеннями ст.532, 545, 1049 ЦК України, однак відповідачем не доведено факту погашення позики, у розмірі 1700 доларів США у визначеному вказаними нормами закону порядку.
Вказує, що позиція суду першої інстанції, щодо підтвердження факту погашення 1700 доларів США виключно за допомогою СМС повідомлень, є необгрунтованою, адже законодавець імперативно визначив два способи підтвердження виконання зобов`язань у правовідносинах позики, у вигляді надання розписки або зарахування грошової суми на банківський рахунок, а інших альтернативних способів чинне законодавство не містить.
Приймаючи у якості доказів СМС повідомлення про погашення суми позики 1700 доларів США та обраховуючи розрахунок залишку боргу, судом не враховано норми ст. 536 ЦК України. Згідно наявної між сторонами домовленості, договір не є безвідсотковим, а відтак відповідач відповідно до ст. 536 ЦК України мав сплачувати йому проценти за користування грошовими коштами. Оскільки сторони договору позики не дійшли згоди про розмір процентів, то згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
На обґрунтування своїх доводів позивач навів власні розрахунки та зазначив, що на період спірних відносин облікова ставка НБУ складала: з 26.06.2015року - 27.08.2015року - 30% річних; 28.08.2015року - 24.09.2015року - 27% річних; з 25.09.2015року -13.10.2015року - 22% річних.
Судом першої інстанції констатовано, що відповідач погасив позику в наступних розмірах: 12.08.2015 - 500 доларів США; 14.09.2015 - 600 доларів США; 13.10.2015 - 600 доларів США.
Позивач звертає увагу суду на ст.534 ЦК України, за приписами якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Вважає, що у спірних відносинах вимоги кредитора погашалися з урахуванням черговості, пріоритетом у якій було надано погашенням процентів, а потім погашення суми основного боргу.
Позивач зауважив, що вимоги ст.534 ЦК України судом першої інстанції не враховані, що є самостійною підставою для скасування рішення, в частині відмови у задоволенні позову у розмірі процентів, зарахованих відповідно до зазначеної норми права.
За розрахунками позивача, різниця між нарахуваннями суду першої інстанції, без врахування положень ст.534 ЦК України, та нарахуваннями які передбачає вказана норма, становить 533,56 доларів США або 14901,35 грн (курс застосований судом першої інстанції на 16.10.2018 - 2792,8166 за 100 доларів США).
ОСОБА_1 просив рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2018 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 1700 доларів США - скасувати та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 47477,88 грн. боргу, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі, у вигляді сплаченого судового збору за подання позову, апеляційної скарги та витрат на правничу допомогу.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що 12 серпня 2015 року, 14 вересня 2015 року та 13 жовтня 2015 року він дійсно повертав ОСОБА_1 у рахунок боргу грошові кошти на загальну суму 1700 дол. США. Дана обставина підтверджується роздруківками коротких текстових повідомлень (SMS) з відображенням змісту (текстів) отриманих SMS повідомлень, номерів абонентів та часу отримання повідомлення. У даних повідомленнях ОСОБА_1 визнає факт часткового повернення ним грошових коштів. Також зміст надісланих ОСОБА_1 текстових повідомлень містить усі бажані для нього ж самого реквізити розписки, яка, за відсутності нормативного врегулювання, надається в довільній формі.
Звертає увагу, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статті 536 ЦК України щодо нарахуванням процентів, оскільки умовами договору позики від 2 липня 2015 року питання нарахування та отримання відповідних процентів не врегульовано. Протягом взятого для обрахунку періоду боржник прострочення грошового зобов`язання не допускав.
Крім того, зазначив, що на час звернення з відповідним позовом до суду вимога про стягнення з нього процентів за користування чужими грошовими коштами ОСОБА_1 не заявлялася, у зв`язку з чим викладені позивачем доводи в цій частині є хибними, оскільки не стосуються предмета спору. 
Відповідач вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 02 липня 2015 року було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02 серпня 2016 року.
На підтвердження укладення договору позики позичальник ОСОБА_2 надав розписку від 02 липня 2015 року, відповідно до якої підтвердив факт, що отримав від позикодавця ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США.
Зазначені факти (обставини) визнаються учасниками справи, зазначені в заявах по суті справі, поясненнях учасників справи та їх представників, на підставі чого та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню, при цьому, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача просив залишити рішення районного суду без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право  на одержання   від   позичальника   процентів   від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір   процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України,  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  між сторонами виникли зобов`язання з договору позики, але відповідач у визначений строк не виконав взяті на себе зобов`язання, кошти не повернув, у зв`язку з чим, визнав правомірною вимогу позивача  про стягнення боргу на його користь.
Як вбачається із матеріалів справи 02.07.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві 7000 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені кошти до 02.08.2016. 
Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Судом встановлено, що відповідачем належними доказами доведено часткове повернення боргу позивачу у розмірі 1 700 доларів США, а саме: 12 серпня 2015 року - 500 доларів США, 14 вересня 2015 року - 600 доларів США та 13 жовтня 2015 року - 600 доларів США,відповідно залишок боргу становить 5 300 доларів США, на підтвердження чого він надав суду в якості доказів роздруківку коротких текстових повідомлень SMS з відображенням змісту (текстів) отриманих SMS-повідомлень. 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи №1651/17-27 від 13 лютого 2018 року, виконаного судовим експертом Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Давидченком В.В., на дослідження 08.12.2017 року було надано мобільний телефон Samsung Galaxy S III, HW Revision: НОМЕР_1 , Platform: Android, SW Revision: 4.4.4 (19), Serial Number: 47a04c36,IMEI: НОМЕР_2 , LACCID LAC: 34402, CID:87844271 в заводській картонній коробці в не опечатаному стані, з двома сім картками «Vodafon» та «SimSim від UMS» та картою пам`яті Transcend 16Gb MicroSD.
В наданому на дослідження мобільному телефоні «Samsung Galaxy S III» «Serial Number: 47a04c36», «IMEI: НОМЕР_2 » містяться текстові повідомлення отримані 16.11.2015, 02.03.2016, 01.09.2016 з номера мобільного телефону НОМЕР_3 , наведені експертом в Таблиці 1 (а.5 з 7). 
Крім того, в наданому на дослідження мобільному телефоні «Samsung Galaxy S III» «Serial Number: 47a04c36», «IMEI: НОМЕР_2 » в стоковій конфігурації відсутні додатки, що мають можливість вносити зміни в отримані чи відправлені смс повідомлення.
В наданому на дослідження мобільному телефоні «Samsung Galaxy S III» «Serial Number: 47a04c36», «IMEI: НОМЕР_2 » програми, за допомогою яких можливе внесення змін в відправлені та прийняті повідомлення, що містяться в пам`яті мобільного телефону та ознаки їх використання не виявлено.
Вищевказаний висновок вказує на доведеність відповідачем факту погашення ним 1700 доларів США. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ч. 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Пронін Ю.О. визнав факт повернення позичальником, відповідачем ОСОБА_2 1700 доларів боргу, за спірним договором позики кредитору, позивачу ОСОБА_1 .
Таким чином, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову у зв`язку з частковим виконанням відповідачем зобов`язань за договором позики є правильним.
Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення процентів від суми позики згідно положень ст. 1048 ЦК України, то підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки зазначені вимоги не були предметом позову.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заявив клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу дорогу в розмірі 2000 грн, до якого додав договір про надання правової допомоги від 18 червня 2021 року, укладений між ним та відповідачем і акт про виконану правову допомогу від 13 липня 2021 року.
Представник позивача не заперечив проти розміру таких витрат та підстав заявленого клопотання.
Отже, зазначене є безумовною підставою для відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в договорі розмірі 2000,00 грн, оскільки цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції, згідно положенням ст. 375 ЦПК України, є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 2000 грн в рахунок компенсації витрат понесених на правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України
Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                 О.Л. Карпенко

       С.М. Єгорова