Справа №591/2592/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Янголь Є.В.	
Номер провадження 33/816/353/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 липня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/2592/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 30.06.2021, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
           учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
           захисника - адвоката Черненка Д. О., 

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, оскільки факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та у медичному закладі не підтверджується відеозаписами, працівники поліції позбавили його права на правову допомогу, яким він бажав скористатися. У справі відсутнє направлення до медичного закладу з метою виявлення стану сп`яніння, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції не представився.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 30.06.2021 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 11.04.2021 о 00:55 в м. Суми по вул. Прокоф`єва, 2 водій ОСОБА_1 керував т/з Chery Amulet д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, у присутності двох свідків водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора алкотест Драгер 6810, також шляхом відмови прослідувати до медичного закладу, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи захисника Черненка Д. О., який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133998 від 11.04.2021, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого такий огляд не проводився;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно яких в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі; 
- відеозаписами з камери службового автомобіля та портативних відеореєстраторів працівників поліції, на яких зафіксовано факт зупинки т/з Chery Amulet д/н НОМЕР_1 і відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст.. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час апеляційного розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, неодноразово викликалися в судове засідання суду апеляційної інстанції та будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.
Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. 
Факт керування ОСОБА_1 т/з із ознаками сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 та зафіксованими на відеозапис, згідно яких ОСОБА_1 після вживання алкогольних напоїв, а саме пива «Чернігівське» та горілки, запропонував йому проїхатися на його т/з по місту, на що він погодився. Під час зупинки працівниками поліції за кермом т/з сидів ОСОБА_1 .
Посилання ОСОБА_1 на те, що факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та у медичному закладі не підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, де останньому неодноразово пропонувалось працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки його т/з, так і у закладі охорони здоров`я. Також з відеозапису вбачається дата, час та місце означеної події, обставини зупинки ОСОБА_1 , що в сукупності з іншими доказами підтверджує фактичні обставини справи та вину останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Що стосується відсутності направлення водія на огляд, то відповідне направлення надається поліцейським лише уповноваженій особі закладу охорони здоров`я (лікарю) і тільки у разі бажання особи, яка керує т/з пройти такий огляд саме у закладі охорони здоров`я, а якщо остання категорично відмовляється, то направлення на медичний огляд не видається через відсутність об`єктивної потреби у цьому. При цьому відсутність зазначеного направлення на огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я лише свідчить про небажання водія пройти такий огляд і не більш, так як це направлення не видається особі, яка керувала т/з із ознаками сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про застосування працівниками поліції фізичної сили та одягнення кайданок на руки, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки надання оцінки вказаним діям поліцейських є завданням іншого провадження і зазначені обставини ніяким чином не впливають на обов`язок особи, яка керує т/з, виконувати вимоги п. 2.5 ПДР.
Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги і про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції не представився, ці факти не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи, оскільки з відеозапису вбачається, що працівниками поліції було зупинений автомобіль, яким керував ОСОБА_1 . Інспектор поліції представився особі та виявивши у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознаки алкогольного сп`яніння, працівником поліції було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції позбавили права на правову допомогу, оскільки згідно наданого відеозапису з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_1 права на правову допомогу не був позбавлений, оскільки йому роз`яснювалися права, передбачені ст. 268 КУпАП, у тому числі право мати захисника за його вибором, чим він не скористався. Також на відео убачається, що на прохання ОСОБА_1 викликати йому захисника, працівники поліції погодились, однак останній не повідомив даних свого захисника.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», тому досліджені докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 30.06.2021 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов