ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8285/20                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 липня 2021 року                                                                               м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
при секретарі                                                                      Дмитренко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хольц Рітейл Україна» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
                                                               В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Хольц Рітейл Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
10 червня 2021 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому він просить апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року, питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року, іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року.
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 25.11.2019 року № 298/09-19-05-05/39975389.
Згідно висновків акта, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:
- підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5.3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 року № 39, пункту 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року за № 397/3690, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 860/4153, пунктів 5, 6, 7, 10, 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248, в результаті чого встановлено: завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік в сумі 354486 грн., за 2017 рік в сумі 4169200 грн., за І квартал 2018 року в сумі 4119000 грн., за І півріччя 2018 року в сумі 4050300 грн., за 3 квартали 2018 року в сумі 39536000 грн., за 2018 рік в сумі 6731600 грн., за І квартал 2019 року в сумі 6629400 грн., за І півріччя 2019 року в сумі 6493200 грн.; заниження податку на прибуток всього в сумі 2344296 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 1409928 грн., за І квартал 2018 року в сумі 94824 грн., за І півріччя 2018 року в сумі 181558 грн., за 3 квартали 2018 року в сумі 453957 грн., за 2018 рік в сумі 504532 грн., за І квартал 2019 року в сумі 239103 грн., за І півріччя 2019 року в сумі 429836 грн.;
- пункту 1201.2 статті 1201, пункту 201.1, пункту 201.10, пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2017 року по 31.03.2019 року податкові накладні щодо взаємовідносин по постачанню товарів/послуг контрагентам на загальну суму 114589437,60 грн., в тому числі ПДВ 19098239,42 грн., в тому числі за: вересень 2017 року на суму ПДВ 398546,07 грн., жовтень 2017 року - 465975,46 грн., листопад 2017 року - 475033,50 грн., грудень 2017 року - 439326,02 грн., січень 2018 року - 455573,81 грн., лютий 2018 року - 681919,92 грн., березень 2018 року - 572120,67 грн., квітень 2018 року - 736492,17 грн., травень 2018 року - 714826,38 грн., червень 2018 року - 818673,85 грн., липень 2018 року - 1020803,68 грн., серпень 2018 року - 1041459,21 грн., вересень 2018 року - 1150060,57 грн., жовтень 2018 року - 1197896,92 грн., листопад 2018 року - 1086614,93 грн., грудень 2018 року - 973485,40 грн., січень 2019 року - 815786,22 грн., лютий 2019 року - 925867,15 грн., березень 2019 року - 1317958,13 грн., квітень 2019 року - 1363229,05 грн., травень 2019 року - 1302682,28 грн., червень 2019 року - 1143907,59 грн.
В подальшому, відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань, наведених у запереченні ТОВ «Хольц Рітейл Україна» на акт від 25.11.2019 року № 298/09-19-05-05/39975389, про що складено акт від 03.01.2020 року №6/09-19-05-05/39975389.
Окрім того, за результатами розгляду заперечення на первинний акт перевірки висновки щодо встановлених порушень відповідачем викладено в наступній редакції:
- підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5.3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 року № 39, в результаті чого встановлено: завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2016 рік в сумі 20075 грн., за 2017 рік в сумі 4169200 грн., за 2018 рік в сумі 4169200 грн., за І півріччя 2019 року в сумі 4169200 грн.; заниження податку на прибуток всього в сумі 814314 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 814314 грн.;
- пункту 1201.2 статті 1201, пункту 201.1, пункту 201.10, пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2017 року по 30.06.2019 року податкові накладні щодо взаємовідносин по постачанню товарів/послуг контрагентам на загальну суму 114589437,60 грн., в тому числі ПДВ 19098239,42 грн., в тому числі за: вересень 2017 року на суму ПДВ 398546,07 грн., жовтень 2017 року - 465975,46 грн., листопад 2017 року - 475033,50 грн., грудень 2017 року - 439326,02 грн., січень 2018 року - 455573,81 грн., лютий 2018 року - 681919,92 грн., березень 2018 року - 572120,67 грн., квітень 2018 року - 736492,17 грн., травень 2018 року - 714826,38 грн., червень 2018 року - 818673,85 грн., липень 2018 року - 1020803,68 грн., серпень 2018 року - 1041459,21 грн., вересень 2018 року - 1150060,57 грн., жовтень 2018 року - 1197896,92 грн., листопад 2018 року - 1086614,93 грн., грудень 2018 року - 973485,40 грн., січень 2019 року - 815786,22 грн., лютий 2019 року - 925867,15 грн., березень 2019 року - 1317958,13 грн., квітень 2019 року - 1363229,05 грн., травень 2019 року - 1302682,28 грн., червень 2019 року - 1143907,59 грн.
11.01.2020 року позивачем подано заперечення на акт перевірки від 03.01.2020 року №6/09-19-05-05/39975389.
Тією ж датою, на підставі акта перевірки від 25.11.2019 року № 298/09-19-05-05/39975389, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0000250501 про визначення товариству грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 1017893,00 грн., з яких: 814314,00 грн. за основним платежем та 203579,00 грн. за штрафними санкціями;
- № 0000240501 про визначення товариству завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 4169200,00 грн.;
- № 0000260501 про визначення товариству грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 9549119,71 грн. за штрафними санкціями.
Відповідно до змісту листа від 17.01.2020 року № 213/10/09-19-05-05 «Про надання відповіді» висновки акта перевірки від 03.01.2020 року № 6/09-19-05-05/39975389 є законними та не містять порушень вимог чинного законодавства.
За результатами оскарження в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 11.01.2020 року №0000240501, №0000250501 та №0000260501 рішенням Державної податкової служби України від 26.03.2020 року №11095/6/99-00-08-05-01 залишено без змін.
Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податкового органу, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (нижче - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит являє собою суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені / нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Судом першої інстанції було ретельно досліджено та проаналізовано податкові накладні, складені та зареєстровані позивачем в ЄРПН у спірному періоді.
Даним аналізом спростовуються висновки контролюючого органу щодо нескладання та нереєстрації в ЄРПН податкових накладних за період з 01.01.2017 року по 31.03.2019 року щодо взаємовідносин по постачанню товарів/послуг контрагентам на загальну суму 114589437,60 грн., що свідчить про безпідставність нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 9549119,71 грн. за штрафними санкціями згідно із податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2020 року №0000260501.
В частині висновків ГУ ДПС в Івано-Франківській області про завищення товариством від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток та заниження податку на прибуток, судом першої інстанції вірно зазначено наступне.
Відповідно до наданих до перевірки (як планової, так і позапланової) документів встановлено, що згідно протоколу від 27.08.2015 року № 1/2015 загальних зборів учасників (засновників) створюється статутний капітал товариства за рахунок внесків (вкладів) учасників товариства в розмірі 6000000,00 грн.
Внески учасників (засновників) розподілені наступним чином: ОСОБА_1 - 4800000,00 грн., що складає 80% статутного капіталу; ОСОБА_2 - 1200000,00 грн., що складає 20% статутного капіталу.
Кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «Хольц Рітейл Україна» є учасник товариства ОСОБА_1 .
Державну реєстрацію проведено 28.08.2015 року, номер запису 11201020000002474.
Станом на 01.01.2016 року засновником ТОВ «Хольц Рітейл Україна» ОСОБА_1 внесено (сформовано) до статутного капіталу 663000,00 грн., ОСОБА_2 - 324275,00 грн.
Різниця між задекларованим статутним капіталом та сформованим на 01.01.2016 року: 1) в сумі 4137000,00 грн. (4800000,00 - 663000,00) вносилась ОСОБА_1 протягом 2016-2017 років; 2) в сумі 875725,00 грн. (1200000,00 - 324275,00) вносилась ОСОБА_2 протягом 2016 року.
Згідно протоколу загальних зборів учасників (засновників) від 29.08.2016 року № 3 збільшено розмір статутного капіталу товариства за рахунок внесків (вкладів) учасників в сумі 20000000,00 грн. Внески учасників (засновників) розподілені наступним чином: ОСОБА_1 - 16000000,00 грн., що складає 80% статутного капіталу; ОСОБА_2 - 400000,00 грн., що складає 20% статутного капіталу.
У зв`язку із чим, протягом 2017 року ОСОБА_1 внесено 8673090,00 грн., протягом 2016 року ОСОБА_2 внесено 20075,00 грн.
Державна реєстрація наведених змін до установчих документів юридичної особи проведена 30.01.2018 року.
В даному випадку, оскільки внесення коштів у розмірі 8673090,00 грн. ( ОСОБА_1 ) та 20075,00 грн. ( ОСОБА_2 ) передувало затвердженню нової редакції статуту товариства (29.01.2018 року), відповідні обставини послугували висновкам відповідача про внесення 8693165,00 грн. (8673090,00 + 20075,00) поза межами заявленого статутного капіталу, тобто без підтвердження статутними документами, та як наслідок, зазначені висновки були покладені в основу нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 1017893,00 грн. згідно із податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2020 року № 0000250501, а також завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 4169200,00 грн. згідно із податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2020 року № 0000240501.
Водночас, зазначені висновки не відповідають дійсності з огляду на таке.
Так, внесок до статутного фонду (капіталу) органів управління не має характеру невідплатних, безповоротних платежів, оскільки в обмін на внесок до статутного фонду одержуються корпоративні права.
Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі/фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією (частина перша статті 167 Господарського кодексу України, підпункт 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Тобто, сутність корпоративних прав (участь в управлінні) - те, що засновникам ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) належить саме майно товариства.
Своєю чергою, нормами підпункту 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження його з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці які виникають відповідно до положень цього розділу.
Колегія суддів звертає увагу, що саме по собі здійснення внеску до статутного капіталу не призводить до появи податкової різниці у контексті розділу ІІІ ПК України. 
Окрім того, операції стосовно внесків власника (учасників) до статутного капіталу не підпадають під визначення доходу, адже відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Наведена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 11.06.2020 року № 816/403/17.
Відтак, внесення засновниками ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) коштів до статутного капіталу товариства у розмірі 8673090,00 грн. та 20075,00 грн. відповідно не спричинило отримання товариством доходу, а тому у останнього не виникло обов`язку в частині оподаткування такого доходу та відповідно нарахування та сплати податку на прибуток, у зв`язку із чим контролюючий орган безпідставно нарахував позивачу грошове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 1017893,00 грн. згідно із податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2020 року №0000250501, а також завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 4169200,00 грн. згідно із податковим повідомленням-рішенням від 11.01.2020 року № 0000240501.
Щодо процедури оформлення відповідачем результатів перевірок (планової та позапланової), на підставі яких прийняті оскаржувані у даній справі рішення, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до приписів пунктів 86.1, 86.7 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
Подання платником податків в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки є підставою для проведення документальної позапланової перевірки (підпункт 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України).
Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з вказаної підстави видається контролюючим органом, який проводив перевірку.
Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (пункт 86.8 статті 86 ПК України).
Керуючись положеннями статті 86 ПК України, товариством подано заперечення на акт перевірки від 25.11.2019 року № 298/09-19-05-05/39975389 (вих. № 60 від 09.12.2019 року).
У зв`язку із чим контролюючим органом, спочатку, на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України, ініційовано та проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Хольц Рітейл Україна», результати якої оформлені актом від 03.01.2020 року № 6/09-19-05-05/39975389, після чого змінено редакцію висновків, що містяться в первинному акті перевірки (відповідь від 08.01.2020 року № 57/10/09-19-05-05-19).
Не погоджуючись із висновками акта, складеного за результатами повторної перевірки (від 03.01.2020 року № 6/09-19-05-05/39975389), позивач звернувся до контролюючого органу із запереченнями на такий акт (вих. № 2 от 10.01.2020 року).
Натомість, 11.01.2020 року, замість висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки, контролюючим органом вручено товариству податкові повідомлення-рішення № 0000240501, № 0000250501 та № 0000260501.
В подальшому, 24.01.2020 року позивачем отримано лист ГУ ДПС в Івано-Франківській області «Про надання відповіді», вих. № 213/10/09-19-05-05 від 17.01.2020 року.
Крім того, в оскаржуваних рішеннях в якості підстав для їх прийняття зазначено акт від 25.11.2019 року № 298/09-19-05-05/39975389, в той час як прийняті такі рішення були на підставі акта, оформленого за результатами повторної перевірки, тобто акта від 03.01.2020 року № 6/09-19-05-05/39975389.
Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 11.01.2020 року № 0000240501, № 0000250501 та № 0000260501 прийняті ГУ ДПС в Івано-Франківській області з порушенням встановлених правил та процедур, передчасно, без дотримання вимог пунктів 86.7 та 86.8 статті 86 ПК України.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.
Повний текст виготовлено: 06 липня 2021 року.