ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 серпня 2021 року
м. Харків

справа № 637/82/21 
провадження № 22ц/818/3995/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року в складі судді Тордія Е.Н., 

у с т а н о в и в:

В лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 30 листопада 2020 року склала суму в загальному розмірі 27 459,35 грн (заборгованість за тілом кредиту – 25 745,74 грн (у тому числі за простроченим тілом кредиту – 25 745,74 грн), заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 1 713,61 грн).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25 745,74 грн, а також 2 270,00 грн судового збору. 

Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2013 року в розмірі 6 200,00 грн та 567,50 грн судового збору.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 200,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 745,74 грн позивач не надав. 

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 1 713,61 грн, суд першої інстанції вказав, що така вимога має місце після закінчення терміну договору, у даному випадку – строку дії картки.

05 травня 2021 року Крилова Олена Леонідівна – представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для зменшення заборгованості за тілом кредиту, оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, що підтверджується Випискою про рух коштів. 

Апеляційна скарга в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 1 713,61 грн не містить обгрунтувань.

ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертався, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 19 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 30 листопада 2020 року склала суму в загальному розмірі 27 459,35 грн (заборгованість за тілом кредиту – 25 745,74 грн (у тому числі за простроченим тілом кредиту – 25 745,74 грн), заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 1 713,61 грн), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Термін дії картки № НОМЕР_1 – січень 2014 року.

Картка декілька разів перевипускалась.

Строк дії останньої картки - № НОМЕР_2 – липень 2021 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 18 липня 2018 року.

ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 27 травня 2019 року в сумі 3 790,00 грн.

Згідно з розрахунком банку заборгованість за простроченим тілом кредиту становить суму в розмірі 25 745,74 грн, який відповідачем не спростовано.

Отже, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6 200,00 грн у суду першої інстанції не було.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 1 713,61 грн, суд першої інстанції виходив із того, що строк кредитування не сплив.

Разом з тим, в позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 лише заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 25 745,74 грн.

За правилами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» суми в розмірі 25 745,74 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 6, 115).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 5 423,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах. НОМЕР_4 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2013 року в розмірі 25 745,74 (двадцять п`ять тисяч сімсот сорок п`ять грн 74 коп.) грн та судовий збір в розмірі 5 423,00 (п`ять тисяч чотириста двадцять три) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук