справа № 367/1801/21
провадження № 22-ц/824/10213/2021
головуючий у суді І інстанції Мерзлий Л.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         20 липня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2021 року у справі за поданням державного виконавця відділу Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитрук Галини Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року державний виконавець відділу Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитрук Г.А. звернувся до суду із поданням, згідно якого просив тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника - громадянина України, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом № 367/2781/19, виданим 25 серпня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 52305,20 грн без вилучення паспортного документа.
Подання мотивував тим, що на виконанні в Бучанському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 62907213 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2781/19 від 25 серпня 2020 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 52305,20 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .  Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 31 серпня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на день звернення до суду боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити у боржника відсутнє майно, яке б належало йому на праві власності. Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак, ОСОБА_1 на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. ОСОБА_1 не одержує доходи згідно відповіді УПФУ ДФСУ, кошти по рішенню суду не сплачує. На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 29 січня 2021 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 не перетинав державний кордон України у період з 31 серпня 2020 року по 29 січня 2021 року. За повідомленням Державної міграційної служби України від 27 січня 2021 року ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 8 травня 2015 року, орган видачі 8027, та паспорт громадянина України для виїзду кордон серії НОМЕР_3 від 13 березня 2020 року, орган видачі 3215.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2021 року подання державного виконавця відділу Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитрук Г.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа задоволено.
Тимчасово обмежено право виїзду за межі України боржника - громадянина України, ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом №367/2781/19, виданим 25 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 52305,20 грн, без вилучення паспортного документа.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що задовольняючи подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду, а тому подання про обмеження його у праві виїзду за межі України визнав обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Проте вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Зазначає, що з наявних у справі доказів не вбачається доведеності факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Також зазначає, що ОСОБА_1 не отримувались запити про виклики, матеріали справи не містять копії запитів про виклик до виконавця та докази їх направлень. Також, ОСОБА_1   не отримувались і інші документи виконавчого провадження.Отже, у справі відсутні докази направлення та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна та постанови про арешт коштів.
Вказує, що до подання не долучено доказів на підтвердження того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон.
Вважає, що державним виконавцем не дотримано вимог, які встановлено ЦПК України, ЗУ "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року при зверненні з відповідним поданням, а саме: подання належним чином не погоджено з начальником ДВС; у поданні не зазначено найменування органів, які мають здійснити визначенийзахід;суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, шо боржник має намір виїхати за кордон;не зазначена дата подачі подання;відсутні докази, що боржник був повідомлений про виклики його до відділу ДВС;до подання не долучено доказів на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон;не надано доказів на підтвердження того, що державний виконавець повідомив боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.
Також вказує, що матеріали справи не містять докази направлення судом першої інстанції повісток про виклик до суду на судове засідання по справі №367/1801/21 на 22 березня 2021 року, на 20 березня 2021 року та на 25 травня 2021 року.
Крім того, судом першої інстанції не долучено до матеріалів справи заперечення боржника на подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що було направлене 20 травня 2021 року засобами електронного зв`язку на офіційну електрону адресу Ірпінського районного суду Київської області (inbox@ip.ko.court.gov.ua).
9 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від стягувача ОСОБА_3 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що з моменту набрання рішенням суду законної сили відповідач жодного разу не намагався узгодити питання про виконання рішення суду та покладених на нього зобов`язань. Відповідач жодного разу не звертався щодо відшкодуваннязаподіяних збитків ОСОБА_3 , не намагався домовитися і мирно вирішити питання про відшкодування заподіяної шкоди.
Зазначає, що державним виконавцем були вичерпані усі заходи передбачені ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" з метою забезпечення виконання рішення суду. Однак, проведенні заходи були безрезультатними.
У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Т.А. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а стягувач ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники спору в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, причину неявки суду не повідомили.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем доведено належними доказами вчинення передбачених законом дій щодо примусового виконання рішення та факт ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
За приписами частин 1, 2 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що діючим законодавством передбачено можливість обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України за наявності судового рішення про стягнення заборгованості, наявності відкритого виконавчого провадження та ухилення боржника від виконання своїх обов`язків.
Отже, діючим законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.
Право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити не виконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону.
Зокрема, є обов`язком боржника утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє, спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю зміни відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактом невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
У зв`язку з тим, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за ухилення від їх виконання, суду з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України суду, належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Судом встановлено, що на виконанні в Бучанському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 62907213 з примусового виконання виконавчого листа № 367/2781/19 від 25 серпня 2020 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 52305,20 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 31 серпня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. 28 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 28 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".
Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець зазначав, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, а саме не виконує вимоги державного виконавця, не подає декларацію про доходи та майно, не надає пояснень з приводу неможливості виконання рішення суду, на виклики державного виконавця не реагує.
Дійсно, як встановлено судом, по виконавчому провадженню, державним виконавцем виносилась постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій було зобов`язано боржника ОСОБА_1 надати до Відділу декларацію про доходи та майно.
Апеляційна скарга не містить обґрунтувань, щодо належного виконання свого обов`язку, передбаченого ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження". Докази подання боржником декларації про доходи та майно боржника на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, до суду не подавалися.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами державного виконавця, що боржником проігноровано вимоги державного виконавця щодо надання декларації про доходи та майно за формою, встановленою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 зі змінами.
Так, відповідний обов`язок боржника передбачений п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якого за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими засобами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Судом також встановлено, що державним виконавцем було направлено запити до відповідних органів з метою з`ясування джерел доходів боржника, наявності у останнього майна, на яке може бути звернено стягнення.
Вжитими виконавцем заходами встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно.
Згідно відповіді УПФУ та ДФСУ ОСОБА_1 не отримує доходів.
Також, як встановлено судом, за повідомленням Державної міграційної служби України від 27 січня 2021  року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 8 травня 2015 року, орган видачі 8027, та паспорт громадянина України для виїзду кордон серії НОМЕР_3 від 13 березня 2020 року, орган видачі 3215.
Однак, на запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 29 січня 2021 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 не перетинав державний кордон України у період з 31 серпня 2020 року по 29 січня 2021 року. 
Основним доводом апеляційної скарги представник боржника указує на відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення його про відкрите виконавче провадження, однак не зазначає обставини, що відповідні докази отримання постанов виконавця відсутні у матеріалах самого виконавчого провадження. 
Представник боржника не заперечує обізнаності останнього щодо наявності судового рішення про стягнення з нього на користь стягувача заборгованості. Отже, боржник, проявляючи свою добросовісність мав підстави очікувати та цікавитись наявністю відкритого виконавчого провадження із загальнодоступного реєстру виконавчих проваджень.
У спростування доводів апеляційної скарги стягувачем надані наявні у матеріалах виконавчого провадження докази направлення боржнику постанов виконавця у межах відкритого виконавчого провадження. 
В той же час, доказів добровільного виконання рішення суду боржник також не  надав. 
У доводах апеляційної скарги представник боржника указує, що останній не має доходів. Разом з тим, як убачається із матеріалів справи боржник є здоровою та працездатною особою молодого віку, однак будь-яких доказів, які свідчать про неможливість працевлаштування з метою отримання заробітку, не надає та дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснює.
Крім того, вже будучи обізнаним про відкрите виконавче провадження у зв`язку із задоволенням судом першої інстанції подання виконавця, боржником також не надано доказів з`явлення до виконавця, подання декларації, тощо.
Таким чином, жодних обставин, які свідчать про добросовісне виконання боржником рішення суду чи намагання його виконати та наявності перешкод для такого виконання, судом не встановлено. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник боржника Титаренко Т.А. також не зазначив, яким чином тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України призведе до порушення прав боржника та не надав доказів необхідності виїзду ОСОБА_1   за кордон. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення належними доказами факт ухиляння ОСОБА_1   від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду.
Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та фактично зводяться до незгоди з діями державного виконавця, направленими на виконання рішення суду.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не містить поняття "ухилення" і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.
Разом з цим, сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання; говорити про щось інше.
Отже, з погляду на словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)", вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.
Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, з моменту набрання рішенням законної сили, ОСОБА_1 особисто не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду, та при цьому відсутні докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду більше року у сумі 52305,20 грн.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
             Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21 липня 2021 року.
 
Головуючий                                                                     Т.О. Писана
 
Судді                                                                                  К.П. Приходько
 
                                                                                            С.О. Журба