22-ц/804/106/21 
                                                                                264/2702/20 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/2702/20
Номер провадження 22-ц/804/106/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,
секретар  - Целовальник К.А.
сторони:
позивач     -   ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_6 , яка   діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська залізниця», правонаступником  якого є  
                     Акціонерне товариство  «Українська залізниця» 
                   - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»
розглянувши в судовому засіданні з повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу Акціонерного товариства  «Українська залізниця» 
на рішення Іллічівського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року, у складі судді Мушкета О.О., повний текст рішення складений 11 вересня 2020 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_6 , яка  діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 
до Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця», правонаступником   якого є                        Акціонерне товариство  «Українська залізниця», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»,
третя особа - ОСОБА_3 ,
про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду  з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця», правонаступником   якого є  Акціонерне товариство  «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі  - ПрАТ «СК «УСГ») в мотивування якого зазначив, що 12 грудня 2018 року, з вини третьої особи ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 під час виконання трудових обов`язків водія у виробничому підрозділі Хлібодарівський кар`єр філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця», сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль Renault Kangoo,  реєстраційний номер  НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .
Внаслідок вказаної ДТП, позивачу ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4-8 ребер зліва, рваної рани лівого передпліччя, закритого перелому правого передпліччя, струс головного мозку, а транспортний засіб, яким керував позивач, знищено. 
Крім матеріальної шкоди, позивачу ОСОБА_1 завдано також моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних зі стресом, фізичним болем, вимушеною відмовою від звичного способу життя, внаслідок тривалого лікування, фактичним знищенням належного йому автомобіля,  яким він постійно користувався та на який довго збирав кошти для придбання.
Автомобіль марки МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності  ПрАТ «Укрзалізниця», яке повідомило позивача, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  автомобіль МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 ,  був застрахований ПрАТ «Укрзалізниця в Акціонерному товаристві  «ПРОСТО-страхування» (далі - АТ «ПРОСТО-страхування»)  строком з 00 год 00 хвилин з 12 грудня 2018 року по 11 грудня 2019 року та цей поліс є чинним.
13 грудня 2018 року позивач письмово повідомив АТ «ПРОСТО-страхування» про подію, що має ознаки страхового випадку, яке в свою чергу повідомило позивача, що рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійснення страхового відшкодування буде прийнято після встановлення вини водія вироком суду.
Після набрання вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року законної сили, на підставі якого  ОСОБА_3   було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та надання позивачем його копії до матеріалів страхової справи в АТ «ПРОСТО-страхування», позивач 26 лютого 2020 року отримав від останнього  лист про те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 8033694, яким був застрахований автомобіль МАЗ 5549, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є нікчемним, оскільки був укладений за наявності  іншого діючого  полісу ПАТ «СК «УСГ», який діяв на 12 грудня 2018 року, та страхувальник, відповідач ПрАТ «Укрзалізниця», не повідомив  страховика про те, що об`єкт вже застрахований.
16 березня 2020 року позивач звернувся до ПрАТ «СК УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування, яке листом, відповідно до положень статті 37.4.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовило у виплаті  страхового відшкодування у зв`язку з тим, що заява про виплату страхового відшкодування не була подана протягом одного року з моменту скоєння ДТП та повідомило, що буде зроблено страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого. 
Враховуючи те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування внаслідок того, що  відповідач ПрАТ «Укрзалізниця» не повідомив страховика та позивача  про те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8033694 був укладений за наявності іншого  діючого полісу  ПрАТ «СК «УСГ» № АК9193410, який діяв на 12 грудня 2018 року відносно автомобіля МАЗ 5549, реєстраційний номер НОМЕР_3 ,  поліс може вважатись нікчемним.
Внаслідок зазначених дій відповідача  ПрАТ «Укрзалізниця» позивач звернувся в установлений річний термін з заявою до страховика, який був зазначений в полісі, але який не повинен здійснювати страхову виплату.
З метою визначення розміру матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля позивач сплатив ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» 3000,00 грн. Також позивач сплатив: 600,00 грн за приймання, розбирання та збирання автомобіля, 1425,00 грн за стоянку автомобіля з 12 грудня 2018 року по 06 лютого 2019 року.
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 266/130-18 від 15 січня 2019 року  ринкова вартість автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату пошкодження становить 146969,35 грн, вартість відновлюваного ремонту - 217141,54 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику становить 146969,35 грн, ринкова вартість пошкодженого автомобіля на дату пропозиції 10 січня 2019 року складає 25308,00 грн.
Позивач згоден визнати автомобіль фізично знищеним та на передачу цього майна відповідачу ПрАТ «Укрзалізниці» після відшкодування йому в повному обсязі матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля.
З огляду на наведене, позивач вважає, що з ПАТ «Укрзалізниця» підлягає стягненню майнова шкода у сумі 151994,35 грн (146969,35 грн + 3000,00 грн + 1425,00 грн + 600,00 грн).
Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта № 188 від 17 квітня 2019 року, на лікування яких витратив 2967,57 грн.
За положеннями пункту 24.2 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більш 120 днів.
            Зазначав, що, відповідно до зазначеного із страховика  - ПрАТ «СК «УСГ», підлягає стягненню шкода, пов`язана із лікуванням позивача, у розмірі 1/30 мінімальної заробітної плати за період з 12 грудня 2018 року по  26 березня 2019 року в сумі 14042,30 грн та моральна шкода,  заподіяна внаслідок ДТП з вини працівника відповідача ПрАТ «Укрзалізниця», яку він оцінює у  200000 грн, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю 702,12 грн, та з відповідача ПрАТ «Укрзалізниця» 199297,88 грн.
   З урахуванням зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ «СК «УСГ», що є страхувальником цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди на користь ОСОБА_1 ,  страхове відшкодування, пов`язане з лікуванням у розмірі 14042,30 грн, та відшкодування моральної шкоди у розмірі 702,12 грн, а також стягнути з відповідача ПрАТ «Укрзалізниця» на відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення працівником, а саме: на відшкодування матеріальної шкоди 151994,35 грн та 199297,88 грн у відшкодування моральної шкоди. Розподіл судових витрат просив стягнути з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 14000 грн.

            Короткий зміст рішення суду першої інстанції
   Рішенням Іллічівського районного  суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 , представника позивача Орєхова М.В. до ПАТ «Українська залізниця»,  ПАТ СК «УСГ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ СК «УСГ» на користь ОСОБА_1   12782,30 грн на відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням, 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн. 12 коп. на відшкодування моральної шкоди та 513,60 грн витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 151994,35 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 120000  грн на відшкодування моральної шкоди та 10403, 34 грн витрат на правову допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, на що звертає увагу відповідач ПрАТ «СК «УСГ». Проте позивач звернувся до страховика АТ «ПРОСТО-страхування» у строк, передбачений Законом, яка повідомила ОСОБА_1 , що рішення про виплату страхового відшкодування буде здійснено після встановлення вини водія вироком суду, який набрав законної сили у січні 2020 року, після чого позивач дізнався про те, що договір, укладений між ним та страховиком АТ «ПРОСТО-страхування» є нікчемним, та звернувся до належного страховика, відповідача по справі. 
  За твердженням позивача, відповідач ПАТ «Укрзалізниця» повідомив його, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ8033694 автомобіль МАЗ 5549, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , був застрахований ПАТ «Укрзалізниця» в АТ «ПРОСТО-страхування» строком з 00 годин 00 хвилин 12 грудня 2018 року по 11 грудня 2019 року та цей поліс є чинним.  13 грудня 2018 року позивач письмово повідомив АТ "ПРОСТО-страхування" про подію, що має ознаки страхового випадку.
Суд дійшов висновку, що позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування у строки, передбачені Законом.
Оскільки ОСОБА_3 під час вчинення ДТП виконував трудові обов`язки водія у виробничому підрозділі Хлібодарівський кар`єр філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця», та вказані обставини не спростовані відповідачем та відповідають матеріалам справи, враховуючи те, що ОСОБА_5 знаходиться у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», яке є власником транспортного засобу автомобіля МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 ,  суд дійшов висновку, що належним відповідачем по справі є саме юридична особа ПАТ «Укрзалізниця».
  Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. 
Позивач визнав автомобіль фізично знищеним та згоден на передачу цього майна відповідачу ПАТ «Укрзалізниця» після відшкодування йому в повному обсязі матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля.
Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача ПрАТ «СК «УСГ», що є страхувальником цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди, страхового відшкодування у розмірі 14042,30 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 702,12 грн, суд зазначив, що оскільки долучені до позову документи не містять достатньої інформації про необхідність придбання саме тих препаратів за призначенням лікаря, застосував положення статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та визначив до стягнення з відповідача ПрАТ «СК «УСГ» розмір витрат на лікування потерпілого в сумі 12782, 30 грн, які розрахував за формулою - 1/30 х 3723, 00 (сума мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку) х 103 (кількість днів лікування).
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходив з розуміння загальнолюдських цінностей, усвідомлюючи, що участь у дорожньо-транспортній пригоді сама по собі має наслідком психоемоційний стрес, душевні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я, якого зазнав позивач, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, позивач проходив тривале лікування як в умовах стаціонару, так і амбулаторно. Після проходження вказаного лікування, здоров`я позивача не відновилося, лише постійно погіршується, внаслідок чого він втратив роботу та йому було призначено ІІ групу інвалідності, яка являється не робочою. На час ухвалення рішення у позивача порушились координація рухів, він не може розмовляти та потребує постійного догляду. Також судом враховано факт пошкодженням під час ДТП автомобіля позивача, який був повністю знищено.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що розумною та справедливою компенсацію відповідачем ПАТ «Українська залізниця» моральної шкоди в даному випадку буде сума, яка дорівнює 120000 грн.
На підставі статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов висновку про  стягнення з відповідача ПрАТ «СК «УСГ» у відшкодування моральної шкоди 639,12 грн, що становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
            08 жовтня 2021 року АТ «Українська залізниця», як правонаступник ПрАТ «Українська залізниця» подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванні норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове  про часткове задоволення позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди з АТ «Українська залізниця».

            Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
            Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2020 року визначено склад колегії: Головуючий суддя (суддя - доповідач): Гаврилова Г.Л., Зайцева С.А., Пономарьова О.М.
           Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 04 вересня 2020 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська залізниця», ПрАТ «СК «УСГ», третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок  вчинення кримінального правопорушення в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
            Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 січня 2021 року визначено склад колегії: головуючий суддя (суддя - доповідач): Ткаченко Т.Б., Зайцева С.А., Пономарьова О.М.
            Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 січня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням  учасників справи.
            Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська залізниця», ПрАТ «СК «УСГ», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в результаті дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 04 вересня 2020 року   до залучення участі у справі  правонаступника позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
           Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 червня 2021 року поновлено апеляційне провадження у справі та залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 .
          Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 липня 2021 року замінено відповідача ПрАТ «Українська залізниця» на правонаступника - Акціонерне товариство «Українська залізниця».
          Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2021 року визначено склад колегії: головуючий суддя (суддя - доповідач): Ткаченко Т.Б., Зайцева С.А., Мальцева Є.Є.

                Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга  АТ «Українська залізниця» мотивована тим, що на час ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить підприємству, була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» до 17 травня 2019 року.
У зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства з публічного на приватне та перейменування його в АТ «Українська залізниця», а також зміною реєстраційного номеру транспортного засобу, був укладений поліс № АМ/8033694 зі страховою  компанією АТ «ПРОСТО-страхування» зі строком з 00 годин 00 хвилин 12 грудня 2018 року по 11 грудня 2019 року, під час укладення якого ПАТ «Укрзалізниця» попередило страховика про те, що раніше автомобіль вже був застрахований, а від так підприємством були дотримані вимоги законодавства, передбачені п.3 ч.1 статті 989 ЦК України.
Потерпілий своєчасно 13 грудня 2018 року звернувся із заявою про відшкодування шкоди до страховика АТ «ПРОСТО-страхування». Внаслідок того, що страховик не повідомив потерпілого (позивача) про існування іншого полісу, він зміг дізнатися про те, що належним страховиком є ПрАТ «СК «УСГ» тільки в січні 2020 року, коли вирок суду набрав законної сили.
За таких обставин, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, АТ «Укрзалізниця» зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить  46963,35 грн.
При вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у зв`язку з пошкодженням  автомобіля, суд не вирахував  від ринкової вартості  пошкодженого автомобіля максимальну ціну пропозиції купівлі пошкодженого транспортного засобу, яка склала 25308,00 грн або повинен був вирішити питання про передачу пошкодженого автомобіля АТ «Укрзалізниця» після одержання повної його вартості.
Невмотивованим є і рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди внаслідок чого розмір стягнутої з відповідача ПАТ «Українська залізниця» моральної шкоди в  сумі 120000 грн є суттєво завищеним, а тому не може бути розумною та справедливою компенсацією.
Судом не враховано зміст вироку Першотравневого суду районного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року, зокрема те, що  ОСОБА_3 вчинив неумисний злочин, він був тверезим, вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, потерпілий не наполягав на суворому покаранні.
Не знайшло свого підтвердження, що виникнення інвалідності напряму пов`язано з ДТП, а тому розмір стягнутої шкоди підлягає зменшенню до 50000 грн.
Не зазначено у рішенні про відшкодування шкоди одноразово або шляхом щомісячних платежів.
Позивачем не надано до суду належних та необхідних доказів, які підтверджують  здійснення відповідних витрат на правничу допомогу, зокрема детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат (банківських квитанцій про проведену оплату, інших квитанцій про отримання грошових коштів), а тому рішення суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу не відповідає нормам ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу

На виконання  положень статті 360 ЦПК України правонаступник позивача - ОСОБА_1 не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
  Судом першої інстанції встановлено, що вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 21.12.2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 286  КК України  за те, що 12.12.2018 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем  марки МАЗ 5549 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому здійснював буксирування на жорсткому зчепленні, автомобіля марки ЗИЛ 431412 реєстраційний номер НОМЕР_5 , та здійснював рух по проїжджій автодорозі «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», зі сторони смт. Нікольське в напрямку м. Маріуполя на території Мангушського району Донецької області. Проїжджаючи ділянку автодороги 702 км. + 400 м. водій ОСОБА_3 , діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, виконував маневр об`їзду двох автомобілів, які знаходились у статичному положенні у його полосі для руху, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу для руху та не надав перевагу у русі автомобілю марки Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення лівою частиною автомобіля МАЗ 5549 реєстраційний номер НОМЕР_1 , з лівою частиною автомобіля Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді рваної рани лівого плеча у середній третині з пораненням двоголового м`яза плеча, закритого перелому човновидної кістки правої кисті та закритого перелому правої кисті та закритий перелом правої ліктьової кістки в нижній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад двадцять один день.
Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .
Відповідно до звіту від 15.01.2019 року №266/130-18 про вартість матеріального збитку, ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo» станом на дату ДТП складала 146969,35 грн., максимальна ціна пропозиції купівлі пошкодженого транспортного засобу станом на 10.01.2019 року - 25308,00 грн.
Вартість автотоварознавчої оцінки вартості автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_2 склала 3000 грн, вартість за приймання, розбирання та збирання автомобіля складала 600 грн., також вартість стоянки автомобіля з 12.12.2018 року по 06.02.2019 року становить 1425 грн.
26.02.2020 року позивач отримав від АТ "ПРОСТО-страхування" лист про те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8033694, яким був застрахований автомобіль МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 є нікчемним відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України. Проінформовано, що позивачу необхідно звернутись до ПАТ "СК "УСГ" та про те, що цей лист з додатками надіслано до ПАТ "СК "УСГ".
16.03.2020 року позивач звернувся до "УСТ" з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 30.03.2020 р. "УСГ", відповідно до ст. 37.4.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відмовило у виплаті страхового відшкодування щодо шкоди заподіяної майну потерпілого в зв`язку з тим, що заява про виплату страхового відшкодування не була подана протягом одного року з моменту скоєння ДТП та повідомлено, що буде зроблено страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого.
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль МАЗ 5549, р.н. НОМЕР_1 належить на праві власності ПАТ «Укрзалізниця».
Згідно медичних документів, позивач ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 12.12.2018 року по 25.12.2018 року, з 26.12.2018 року по 03.02.2019 року, з 04.01.2019 року по 15.03.2019 року, 16.03.2019 року по 25.03.2019 року з діагнозом - закритий перелом лад`євидної кістки та нижньої третини кістки правого передпліччя, рвана рана лівого плеча з пошкодженням біцепсу. 
За твердженням позивача,  відповідач ПАТ «Укрзалізниця» повідомив його, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ8033694 автомобіль МАЗ 5549, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , був застрахований ПАТ «Укрзалізниця» в АТ «ПРОСТО-страхування» строком з 00 годин 00 хвилин 12.12.2018 року по 11.12.2019 року та цей поліс є чинним. Згідно сайту МТСБУ цей поліс на 12 грудня 2018 року був діючий.  13 грудня 2018 року позивач письмово повідомив АТ "ПРОСТО-страхування" про подію, що має ознаки страхового випадку.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 під час вчинення ДТП виконував трудові обов`язки водія у виробничому підрозділі Хлібодарівський кар`єр філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця».

               2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представники відповідачів АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «СК «УСГ», третя особа ОСОБА_3 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с.115, 117, 118).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_6 та її представник - Орєхов М.В.   надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві. Заперечували про повідомлення відповідачем АТ «Українська залізниця» позивача про те, що відповідальність власників наземних транспортних засобів №АМ8033694 автомобіль МАЗ 5549, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , був застрахований в ПрАТ «СК «УСГ». Навпаки  страхувальник передав слідчому страховий поліс, укладений в АТ «ПРОСТО-страхування». Також пояснили, що доказів повідомлення страховика АТ «ПРОСТО-страхування» про наявність іншого страхового поліса, АТ «Українська залізниця»  не надала. Щодо доказів понесення витрат на правову допомогу, узгоджену між ОСОБА_1 та адвокатом у розмірі 14000 грн, пояснили, що договором про надання правничої (правової)  допомоги сторони узгодили перелік послуг та їх вартість. Зазначені послуги були надані адвокатом у повному обсязі, претензій позивач не мав, та пославшись на правову позицію, висловлену неодноразово у постановах Верховного Суду, зазначили, що надання доказів про понесення цих витрат, не вимагається. Також пояснили, що як позивач ОСОБА_1 , так і його правонаступник ОСОБА_6 визнали автомобіль фізично знищеним і не заперечували  передати відповідачу його залишки, після відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця» заподіяної позивачу майнової шкоди, у зв`язку з чим не заперечували змінити рішення суду з цього приводу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення правонаступника позивача - ОСОБА_6 та її представника - Орєхова М.В. , які просили задовольнити апеляційну скаргу частково, змінити рішення, передав залишки автомобіля відповідачу, в іншій частині рішення залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права
Правомірність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «УСГ» про стягнення страхового відшкодування не є предметом даного апеляційного оскарження, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення  відповідає зазначеним вимогам закону не відповідає в повному обсязі.
             Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
            Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
            До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України  від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).
           Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
            За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
            Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
            Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
            У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
            У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
          Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
            Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
            Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
-  навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
-  неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
            При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
            Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування  передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
            Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. 
             Відповідно до пояснень позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції та представника правонаступника позивача ОСОБА_6 - Орєхова М.В. , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був застрахований  належний на праві власності  АТ «Українська залізниця» автомобіль МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 в АТ «ПРОСТО-страхування», надано відповідачем АТ «Українська залізниця»  до матеріалів кримінальної справи, порушеної за фактом ДТП, та було надано позивачу ОСОБА_1 . Про наявність інших договорів страхування останнього  відповідачем АТ «Українська залізниця»  не повідомлялось.
            Згідно пункту 3 частини 1 статті 989 ЦПК України страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.
Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.
13 грудня 2018 року ОСОБА_1 повідомив АТ «ПРОСТО-страхування» про подію, що має ознаки страхового випадку, подав відповідну заяву (т.1 а.с.81, 82).
Відповідно до Полісу № АК/9193410 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  від 17 травня 2018 року страхувальник ПАТ «Укрзалізниця»  на період дії з 18 травня 2018 року  по 17 травня 2019 року застрахував  у ПрАТ «СК «УСГ» цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіянну життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля МАЗ 5549, р/н НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 (т.1 а.с.117). 
Листом від 26 лютого 2020 року АТ "ПРОСТО-страхування" повідомив позивача про те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8033694, яким був застрахований автомобіль МАЗ 5549, р/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 є нікчемним відповідно до пункту 3 частини 1 статті 989 ЦК України, оскільки при укладенні вказаного полісу 11 грудня 2018 року страхувальник у порушення  вимог статей 2, 17 Закону  № 1961-IV, не повідомив страховика про всі діючи договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками. При розслідуванні обставин страхової справи  Страховиком було з`ясовано, що на момент заключення полісу № АМ/8033694 у Страхувальника був інший діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  № АК/91933410, укладений з ПрАТ «СК «УСГ» який діяв на дату ДТП 12 грудня 2018 року  та проінформовано, що позивачу необхідно звернутись до ПрАТ "СК "УСГ" (т.1 а.с.78-80).

16.03.2020 року позивач звернувся до ПрАТ «СК "УСГ" з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 30.03.2020 р. "УСГ", відповідно до ст. 37.4.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відмовило у виплаті страхового відшкодування щодо шкоди заподіяної майну потерпілого в зв`язку з тим, що заява про виплату страхового відшкодування не була подана протягом одного року з моменту скоєння ДТП та повідомлено, що буде зроблено страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого (т.1 а.с.76-77).

            Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового  відшкодування ) для повного  відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
             Враховуючи ті обставини, що позивач ОСОБА_1 звернувся до страховика ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну  транспортному засобу «Renault Kangoo», державний реєстраційний № НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди після спливу річного строку саме з вини відповідача АТ «Українська залізниця», який надав позивачу страховий поліс укладений з АТ «ПРОСТО - страхування», що відповідно до положень статті 989 ЦК України є нікчемним, та ПрАТ «СК «УСГ», на підставі пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV  відмовило йому у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладання відповідальності за заподіяну позивачу ОСОБА_1   майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля на відповідача АТ «Українська залізниця».
              З огляду на наведене вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо покладання відповідальності на АТ «Українська залізниця» за завдану шкоду майну позивача у  розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.
                Надходячи зазначеного висновку судом першої інстанції правильно застосована правова позиція, викладена у пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду  від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, відповідно до якої, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Відповідно до звіту №266/130-18 про оцінку вартості матеріального збитку завданого  власнику колісного транспортного засобу від 15 січня 2019 року ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo» станом на дату ДТП складала 146969,35 грн., вартість відновлюваного ремонту КТЗ на дату ДТП складає 217141,54 грн, ринкова вартість пошкодженого КТЗ, на дату пропозиції 10 січня 2019 року  складає 25308,00 грн (т.1 а.с.13-56).
За проведення автотоварознавчої оцінки вартості автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 позивачем ОСОБА_1 сплачено 3000 грн (т.1 а.с.9), вартість за приймання, розбирання та збирання автомобіля складала 600 грн, вартість стоянки автомобіля з 12 грудня 2018 року по 06 лютого 2019 року становить 1425 грн (т.1 а.с.11).

            Згідно статті 30 Закону  № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
    Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

    В пунктах 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що  при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
            Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
    В суді першої інстанції позивач ОСОБА_1   був згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Його правонаступник - ОСОБА_1   також визнала пошкоджений  автомобіль фізично знищеним, пояснив, що не має прав на керування транспортним засобом, вона не має наміру його поновлювати та не заперечує передати його залишки відповідачу після відшкодування  останнім заподіяної майнової шкоди. 
      З огляду на те, що в апеляційній скарзі відповідачем АТ «Українська залізниця» альтернативно заявлено про передачу їм пошкодженого автомобіля або відрахування від ринкової вартості автомобіля «Renault Kangoo»,  яка станом на дату ДТП складала 146969,35 грн максимальну ціну пропозиції купівлі пошкодженого транспортного засобу станом на 10 січня 2019 року, яка склала 25308 грн, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно доповнити наступним: «Після відшкодування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 збитків, пов`язаних зі знищенням автомобіля Renault Kangoo,  реєстраційний номер  НОМЕР_2 у розмірі 146969 гривень 35 копійок, передати залишки автомобіля АТ  «Українська залізниця».
            Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової)  шкоди.
           Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди,  завданої внаслідок порушення її прав та  законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

            Згідно із частиною  1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
           Таким чином, частина 1 статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди,  а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
            Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
    Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом першої інстанції враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних),  яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стан здоров`я потерпілого, тривалість лікування, тяжкість вимушених змін у його життєвих обставинах. Судом прийнято до уваги, що під час ДТП автомобіль позивача було повністю знищено, а сам позивач отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Після ДТП позивач проходив тривале лікування як в умовах стаціонару так і амбулаторно. Після проходження вказаного лікування, здоров`я позивача не відновилося, лише постійно погіршується, внаслідок чого він втратив роботу та йому було призначено ІІ групу інвалідності, яка являється не робочою. На даний час у позивача порушились координація рухів, він не може розмовляти та потребує постійного догляду.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що розумною та справедливою компенсацію моральної шкоди в даному випадку буде сума, яка дорівнює 120000 грн.

Колегія суддів погоджується з зазначеним розміром відшкодування моральної шкоди.
   В обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди позивач ОСОБА_1 посилався на те, що з вини працівника відповідача ПрАТ «Українська залізниця» йому завдано моральної шкоди, яка полягає в фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав під час ДТП, він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, тривалий час проходив  лікування.
            Зазначені  обставини підтверджуються випискою із медичної карти № 17896 стаціонарного хворого травматологічного відділення КЗОЗ «ОЛІЛ м.Маріуполь», висновком експерта № 188, копіями лікарняних листків, з яких вбачається, що під час ДТП ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рваної рани лівого плеча у середній третині з пораненням двоголового м`яза плеча, закритого перелому човновидної кістки правої кисті та закритого перелому правої кисті та закритий перелом правої ліктьової кістки в нижній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та він з 12 грудня 2018 року по 16 березня 2019 року знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (т.1 а.с, 57 - 59, 67, 96). Він  переживав за своє життя, стан здоров`я, який повністю не відновився.
               Душевні страждання полягали ще в тому, що було істотно порушено нормальне життя позивача. Внаслідок тривалого лікування він був позбавлений можливості надавати допомогу своїй дружині та доньки, яка є дитиною з інвалідністю.
              Моральні страждання поглиблювались тим, що був з повністю знищений належний йому на праві власності автомобіль «Renault Kangoo», який він придбав за шість місяців до ДТП, та використовував його для  здійснення  особистих поїздок  та для потреб сім`ї, побутових потреб, відвідування з донькою лікарні, масажиста. Був порушений звичайний спосіб життя. 

              З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення  визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди  та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині. 
               Ті обставини, що третя особа ОСОБА_3   скоїв ДТП в тверезому стані та те, що ОСОБА_1 не настоював на строгому покаранні останнього, не свідчать про те, що останньому було заподіяну моральну шкоду у меншому розмірі, ніж у тому, що визначив суд першої інстанції.

            Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з АТ «Українська залізниця» на корить позивача  витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог 10403 грн, колегія суддів виходить з наступного.

            Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
             До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
             Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
             За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 

             Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
             Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
            Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

             Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
              Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.   Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
             Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
             Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
             Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
             Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
             Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
              Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
              Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
              Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
             У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
              Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

             Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі№ 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
              Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
            Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
            На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги в цивільному провадженні від 24 квітня 2020 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Орєховим М.В., розділом ІІ якого сторони визначили гонорар та фактичні витрати у розмірі 14000 грн, які складаються  з ознайомлення з документами, які надані клієнтом, що стосуються справи та можуть бути використані, як докази по справі; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини та судової практики за цією категорією справ; консультація клієнта про наявність  фактичних та правових підстав для звернення до суду з позовом до суду та порядком цього звернення; складання від імені клієнта до суду проекту позовної заяви; представництво інтересів клієнта шляхом участі у судових засіданнях, а також був наданий ордер. 
              В позовній заяві  було зазначено, що сторони узгодили розмір основного гонорару за надання правової допомоги в сумі 14000 грн (т.1 а.с.1 - 5).
            Під час розгляду справи   будь-яких клопотань щодо зменшення  розміру витрат на правничу допомогу відповідачами не заявлялось.
             Приймаючи до уваги, що адвокатом була надана правова допомога позивачу відповідно до умов договору в повному обсязі, складність справи,  час, витрачений адвокатом на виконання визначених договором робіт ціну позову, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в частині розподілу витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.  
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Українська залізниця» підлягає  задоволенню частково,  рішення Іллічівського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                      П о с т а н о в и в :
            Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  «Українська залізниця» задовольнити частково.
            Рішення Іллічівського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року змінити.
             Доповнити абзац третій резолютивної частини рішення  наступним реченням: «Після відшкодування ОСОБА_6 , ОСОБА_2 збитків, пов`язаних зі знищенням автомобіля Renault Kangoo,  реєстраційний номер  НОМЕР_2 у розмірі 146969 гривень 35 копійок, передати залишки автомобіля Акціонерному  товариству  «Українська залізниця».
            В решті рішення залишити без змін.  
            Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

            Повний текст постанови складений 13 серпня 2021 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко 

                                                                                                                                              С.А.Зайцева 

       Є.Є.Мальцева