ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
28 липня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №577/325/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1050/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
       сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області  від 23 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Рідзевської І.О., в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:
       У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26 вересня 2012 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 вересня 2012 року, яка станом на 30 листопада 2020 року становить 108 464 грн 20 коп., з яких: 94683 грн 06 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 9030 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 85653 грн 06 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 13781 грн 14 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нараховано комісії. 
               Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішеннямвід 23 квітня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.
               Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 169 грн 48 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 грн 28 коп. судового збору.
               В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення, та за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати стягнути з відповідачки.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що на підставі анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 20 000 грн. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком, на думку позивача, свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідачка зверталася до банку з метою перевипуску карти, отримала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії. З виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах тощо, однак отримані кошти не повернула.
       Стосовно тверджень відповідачки про те, що операції по картковому рахунку вчинені з 05 лютого 2020 року є несанкціонованими, а вона в свою чергу не розголошувала особисту та контрольну інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, позивач зазначає, що 07 лютого 2020 року відповідачкою були оформлені послуги «Миттєва розстрочка». Підтвердження про проведення операцій надходило на номер телефону, який в програмних комплексах банку числиться за відповідачкою як фінансовий телефон.
       Наголошує на тому, що вчинення оспорюваних операцій щодо оформлення послуг за сервісом «Миттєва розстрочка» було можливим виключно з використанням номера картки та фінансового номера телефону клієнта, на який, зокрема, направлялися одноразові паролі для підтвердження платежів.
       Крім того зазначає, що з виписки вбачається, що 14 лютого 2020 року з картки відповідачки здійснено ряд грошових переказів через систему LiqPay.
       Оформлення послуг за сервісом «Миттєва розстрочка» і вчинення грошових переказів через систему LiqPay може відбуватися виключно з використанням фінансового номеру телефону клієнта та правильним введенням ПІН-коду картки клієнта/або одноразових паролів, які надходять на фінансовий номер телефону.
       Вважає, що відповідачка не довела факт своєчасного звернення до банку з повідомленням про втрату електронного платіжного засобу та про вчинення несанкціонованих операцій. Згідно чинного законодавства таке повідомлення має бути негайним, а умовами договору передбачено конкретний строк звернення до Колл-центру - негайно (протягом 15 хвилин). Натомість, як зазначила сама відповідачка, до банку вона звернулася через значний час після вчинення спірних операцій 07 лютого 2020 року та 14 лютого 2020 року. Тобто всі оспорювані операції були вчинені значно раніше, ніж платіжну картку було заблоковано та додано до СТОП-листу Платіжної системи.
       Вважає, що відповідальність за вчинені спірні транзакції несе безпосередньо відповідачка. 
       Крім того, на думку позивача, ОСОБА_1 не доведено того факту, що спірні операції вчинено саме третіми особами, враховуючи, що переказ коштів відбувся з використанням фінансового телефону та особистої, контрольної інформації, за нерозголошення та схоронність якої несе відповідальність відповідачка.
       Сам факт звернення до правоохоронних органів та наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно відповідачки до ухвалення вироку, яким будуть встановлені обставини вчинення злочину та відповідні винні особи.
       Вважає, що саме відповідачкою були порушені умови договору, за якими клієнт зобов`язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону. Зазначені відповідачкою операції були забезпечені авторизацією, ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на вказаний відповідачкою номер мобільного телефону (фінансовий номер). 
       Відповідачка, в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з осіб, винних у вчиненні злочину, в разі ухвалення відповідного вироку суду.
       Від відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вимоги апеляційної скарги не визнає. Зазначає, що Правила та Умови надання банківських послуг, додані до позовної заяви, та Тарифи вона не підписувала. Стосовно кредитного ліміту зазначає, що за її згодою з 26 травня 2016 року був встановлений кредитний ліміт 2000 грн, проте з 05 лютого 2020 року без її волевиявлення банком безпідставно збільшено кредитний ліміт до 20 000 грн. Карти вона не втрачала, пін-код не змінювала, третім особам не повідомляла та не передавала жодної інформації, що стосується банківських карт. 
       Вважає обґрунтованим висновок суду, що умови кредитного договору нею не порушувались, вона вчасно погашала заборгованість за кредитом до 05 лютого 2020 року. Починаючи з 14 лютого 2020 року з її кредитного рахунку шахрайським шляхом було здійснено ряд грошових переказів, при цьому вона своїх платіжних карток, телефону не втрачала, ПІН-код, номер CVV, іншу конфіденційну інформацію, яка б надала змогу ініціювати платіжні операції по її рахунках, нікому не передавала, тому стягненню підлягає сума заборгованості, яка склалася станом на 05 лютого 2020 року у розмірі 169 грн 48 коп. 
       Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав апеляційну скаргу, відповідачки та її представників  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.  
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2012 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 15).
З довідки наданої позивачем вбачається, що відповідачці по вказаному кредитному договору було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття - 15 квітня 2013 року, термін дії - 01/16); НОМЕР_2 (дата відкриття - 08 вересня 2013 року, термін дії - 05/17); НОМЕР_3 (дата відкриття - 08 вересня 2013 року, термін дії - 09/17), НОМЕР_4 (дата відкриття - 15 березня 2017 року, термін дії - 03/21), НОМЕР_4 (дата відкриття - 12 квітня 2017 року, термін дії - 03/21) (а. с. 13). 
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30 листопада 2020 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 108 464 грн 20 коп. та складається з: 94 683 грн 06 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 9030 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 85 653 грн 06 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 13 781 грн 14 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нараховано комісії (а. с. 6-12).
ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, зазначила, що після несанкціонованого доступу до її карткового рахунку було знято кредитні кошти, на які в подальшому були проведені відповідні нарахування. Як тільки вона дізналася про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, вона відразу повідомила про це банк та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Жодних операцій з карткою «Універсальна» вона не здійснювала, картки не втрачала, ПІН-код не змінювала, третім особам не повідомляла та не передавала жодної інформації, що стосується банківських карт.
Згідно витягу з Єдиного Реєстру досудових розслідувань 18.02.2020 року за заявою потерпілої ОСОБА_1 зареєстровано кримінальне провадження 12020200080000206 за фактом того, що 07.02.2020 року невстановлена особа оформила кредит на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 87). 
Відповідно до п. 14.12. ст. 14 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно п. п. 14.14.; 14.16. ст. 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. 
Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затв. Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі Положення) користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.                        
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.                
За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. 
Відповідачка вжила необхідних заходів, проінформувала Банк, а також правоохоронні органи про факт шахрайських дій з її банківською картою, а тому її вини, як підстави цивільної-правової відповідальності не вбачається, що виключає можливість стягнення з нього заборгованості, яка виникла не з її вини. Обставин, які б свідчили, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню конфіденційних даних щодо її банківської карти або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, під час розгляду справи судом не встановлено. 
Так, з наданої банком виписки з рахунку по кредитній карті НОМЕР_4 , вбачається, що відповідачка дійсно користувалась кредитними коштами та своєчасно повертала їх, розмір кредитних коштів не перевищував 2000 грн. 14.01.2020 року вона придбала товар у взуттєвому магазині в м. Глухів Сумської області на суму 2500 грн за сервісом «Оплата частинами», платіж за яким складав 625 грн. Заборгованість станом на 14.01.2020 року склала 1669,48 грн. 30.01.2020 року відповідачка поповнила рахунок по картці на 1500 грн, після чого заборгованість склала 169,48 грн. 05.02.2020 року зазначено про збільшення кредитного ліміту до 20000 грн, а 07.02.2020 року відбулося зарахування коштів по трьом кредитним договорам в сумі по 14000 грн. 14.02.2020 року з кредитної карти відповідачки відбулось дев`ять переказів платежів через систему LidPay по 7140 грн. 12.03.2020 року та 14.04.2020 року відповідачка внесла кошти на рахунок на повернення кредиту за сервісом «Оплата частинами» по 650 грн, всього 1300 грн. (а. с. 51-55). 
В той же час в матеріалах справи мається довідка, видана ОСОБА_1 АТ «ПриватБанк» в якій зазначено, що вона має заборгованість за кредитними договорами «Мгновенная расстрочка. Кредит наличными»: № 20020729000188 від 07.02.2020 року на суму 14000 грн; № 20020729000190 від 07.02.2020 року на суму 14000 грн; № 20020729000189 від 07.02.2020 року на суму 14000 грн; 20020729000187 від 07.02.2020 року на суму 14000 грн; 20020729000191 від 07.02.2020 року на суму 14000 грн; Картка Універсальна угода № SAMDN520000082222522 від 15.04.2013 року на суму 12554,73 грн. (а. с. 170).
Отже виписка з рахунку та довідка банку містить розбіжності щодо отриманих відповідачкою кредитних коштів. Крім того у довідці вказано, що кредитні кошти за договорами «Миттєва розстрочка» надані готівкою. 
В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка пояснила, що дійсно у неї був заблокований номер мобільного телефону НОМЕР_5 від ТОВ «Лайфселл», який вона повідомляла банку. З відомостей по вказаному номеру телефону, отриманих в рамках досудового розслідування кримінального провадження від 18.02.2020 року за заявою ОСОБА_1 вбачається, що в період 05.02.2020 року по 15.02.2020 року номер телефону НОМЕР_5 використовувався в м. Кривий Ріг та на нього в цей період надходили вхідні SMS як від Приватбанку, так і від інших фінансових установ, які видають кредити (а. с. 152-159). 
В апеляційній скарзі АТ «ПриватБанк» зазначає, що вчинення оспорюваних операцій щодо оформлення послуг за сервісом «Миттєва розстрочка» було можливим виключно з використанням номера картки та фінансового номера телефону клієнта. Як вже зазначалося, у довідці банку про видані відповідачці кредити вказано, що кредитні кошти за договорами «Миттєва розстрочка» надані готівкою. Отримати кошти готівкою з кредитної картки можливо лише в банкоматі або в касі банку за допомогою кредитної картки та правильного введення ПІН-коду. Проте, враховуючи наявність кримінального провадження в якому розслідуються факти несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 , банком не надано доказів на підтвердження того, що готівкові кредитні кошти були отримані саме відповідачкою або іншою особою за допомогою кредитної картки5168742500545532 та правильного введення ПІН-коду. 
Отже, під час розгляду справи, не доведено, що дії чи бездіяльність відповідачки призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. А докази того, що тільки за допомогою номера мобільного телефону, про блокування якого відповідачка не повідомила банк, за відсутності іншої інформації (ПІН-код, номер картки), можливо було отримати кредитні кошти готівкою за договорами «Миттєва розстрочка», а тому виключно бездіяльність відповідачки призвела до ініціювання третіми особами платіжних операцій з її картковим рахунком, в матеріалах справи відсутні. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» пояснив, щ будь-якого службового розслідування за зверненням відповідачки з приводу заволодіння кредитними коштами з її карткового рахунку третіми особами, банком не проводилось. 
При розгляді даної справи колегія суддів також виходить з того, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльностю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.         
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області  від 23 квітня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 липня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.І.Собина

                                                                               С.С. Ткачук